Manual d'aprenentatge del GNU LilyPond: 3.1.2 La partitura és una (única) expressió musical composta

### 3.1.2 La partitura és una (única) expressió musical composta

En la secció anterior, Introducció a l’estructura dels fitxers del LilyPond, hem pogut veure l’organització general dels fitxers d’entrada del LilyPond. Però sembla que ens hem salta la part més important: com esbrinem què escriure després de `\score`?

No ens hem salta res de res. El gran misteri és, senzillament, que no hi ha cap misteri. La línia següent ho explica tot:

> Un bloc `\score` ha de començar amb una expressió musical composta.

Per comprendre el que s’entén per expressió musical i expressió musical composta, potser trobeu útil fer un repàs al tutorial, Explicació de les expressions musicals. En aquesta secció vam veure com elaborar grans expressions musicals a partir de petites peces (començàvem amb notes, després acords, etc.). Ara partirem d’una gran expressió musical i recorrerem el camí invers cap avall. Per simplicitat, farem sols un cantant i un piano. No necessitem un `StaffGroup` (que simplement agrupa un cert nombre de pautes amb una clau a l’esquerra) per a aquest conjunt, i aleshores el retirem. Tot i així, sí necessitem pentagrames per a un cantant i un piano.

>     \score {
>       <<
>         \new Staff = "cantant" <<
>         >>
>         \new PianoStaff = "piano" <<
>         >>
>       >>
>       \layout { }
>     }

Aquí hem assignat noms als pentagrames: “cantant” i “piano”. Això no és essencial en aquest moment, però és un hàbit que resulta útil cultivar de manera que podem saber d’una ullada per a què és cada pentagrama.

Recordeu que utilitzem `<< … >>` en comptes de `… }` per presentar la música simultània. Això fa que les parts vocals i del piano apareguin una sobre l’altra a la partitura. La construcció `<< … >>` no seria necessària per al pentagrama del cantant a l’exemple de dalt si conté solament una expressió musical seqüencial, però es necessitarien els `<< … >>` en comptes de les claus si la música d’aquest pentagrama anés a contenir dues o més expressions simultànies, per exemple dues veus simultànies, o una veu amb lletra. Tindrem una veu amb lletra, per la qual cosa es requereixen els angles dobles. Després afegirem quelcom de música real; per ara limitem-nos a posar unes quantes notes i text de farciment. Si heu oblidat com afegir la lletra, podeu rellegir la secció `\addlyrics` de Elaborar cançons senzilles.

>     \score {
>       <<
>         \new Staff = "singer" <<
>           \new Voice = "vocal" { c'1 }
>           \addlyrics { And }
>         >>
>         \new PianoStaff = "piano" <<
>           \new Staff = "upper" { c'1 }
>           \new Staff = "lower" { c'1 }
>         >>
>       >>
>       \layout { }
>     }

Ara tenim molts més detalls. Tenim la pauta del cantant: conté una `Voice` o veu (al LilyPond, aquest terme fa referència a un conjunt de notes, no necessàriament notes vocals – per exemple, un violí generalment toca una veu –) i el text de la cançó. També tenim una pauta de piano: conté un pentagrama superior (mà dreta) i un pentagrama inferior (mà esquerra), tot i que el pentagrama inferior encara no té la clau de Fa.

En aquest moment podríem començar a ficar les notes. Dins dels claus que segueixen a `\new Voice = "vocal"`, podríem començar escrivint

>     \relative {
>       r4 d''8\noBeam g, c4 r
>     }

Però si ho féssim, la secció `\score` es faria força llarga i seria més difícil comprendre el que passa. En comptes d’això utilitzarem identificadors o variables. Recordareu que les vam veure per primer cop a la secció anterior.

Per assegurar-nos que el contingut de la variable `text` s’interpreta com a lletra, el precedim amb `\lyricmode`. Igual que `\addlyrics`, això activa el mode d’entrada de lletra. Sense això, el LilyPond intentaria interpretar el contingut com a notes, cosa que generaria errors (Hi ha d’altres modes, vegeu Modes d'entrada).

Així doncs, tot escrivint algunes notes, i una clau de Fa per a la mà esquerra, ara tenim un fragment musical de debò:

>     melody = \relative { r4 d''8\noBeam g, c4 r }
>     text   = \lyricmode { And God said, }
>     upper  = \relative { <g' d g,>2~ <g d g,> }
>     lower  = \relative { b,2 e }

>     \score {
>       <<
>         \new Staff = "singer" <<
>           \new Voice = "vocal" { \melody }
>           \addlyrics { \text }
>         >>
>         \new PianoStaff = "piano" <<
>           \new Staff = "upper" { \upper }
>           \new Staff = "lower" {
>             \clef "bass"
>             \lower
>           }
>         >>
>       >>
>       \layout { }
>     }

Quan escriviu una secció `\score` o quan l’esteu llegint, feu-lo a poc a poc i amb cura. Comenceu pel nivell exterior i després treballeu sobre cadascú dels nivells interiors. També és d’una gran ajuda ser molt estricte amb els marges (assegureu-vos que al seu editor de text cada element del mateix nivell comença a la mateixa posició horitzontal).

#### Vegeu també

Referència de la notació: Estructura d'una partitura.

#### LilyPond — Manual d’aprenentatge v2.22.2 (branca estable).