-----BEGIN PGP SIGNED MESSAGE-----

Ova poruka nosi PGP-signaturu prevodioca.  Ako elite provjeriti
autentičnost, PGP javni ključ moete dobiti fingerom na
strpic@spider.irb.hr.

Linux Instalacija-KAKO ver. 0.2
( priređeno prema tekstu: 'The Linux Installation HOWTO.
  by Eric S. Raymond, v4.0, 10 November 1996' )

Na hrvatski preveo Vid Strpić <strpic@spider.irb.hr>.
Udruga Linux Korisnika, Zagreb
Petak, 4. travanj 1997.

Ovaj tekst se jednom mjesečno šalje na Usenet grupu hr.comp.linux,
a također najnoviju verziju moete naći na home page-u autora
<http://spider.irb.hr/~strpic>. U budućnosti će se tekst nalaziti
na WWW stranicama Udruge Linux Korisnika.

Autor (prijevoda) moli sve čitaoce da mu proslijede sva mišljenja,
uočene greške i njihove korekcije na navedeni email. NAJLJEPŠE MOLIM,
paljivo gledajte META komentare! Ili je riječ o stvarima koje mi nisu
bile jasne, ili su u pitanju smislene nejasnoće ili moguće nepotrebno
redundantne informacije! Tu su mi zaista JAKO potrebne vaše sugestije!
Kvačice su sada tu, naravno u Standardu (ISO 8859-2).
Remember, The Big Brother ISO is watching You!  :-)

Ovaj tekst je prijevod s engleskog jezika.  To, međutim, ne znači da se
moete potpuno osloniti na njega i buduće prijevode Linux HOWTO
tekstova.  Najtoplije preporučam ovladavanje barem osnovama engleskog,
jer se ovdje mnogo šta poziva na druge tekstove, koji su naravno na
engleskom.  Neke od njih, poglavito README fajlove iz osnovnog koda
kernela, i nije u planu prevoditi.  Zapamtite, ako to ne učinite, golema
količina javno dostupnih informacija će ostati vama nedostupna.  Ne
bojte se, engleski zaista nije kompliciran jezik! Samo naprijed!

========================================================================

Ovaj tekst opisuje kako nabaviti i instalirati Linux softver.  To je prvi
tekst koji biste, kao novi korisnik Linuxa, trebali pročitati.



1. Uvod


1.1. Svrha ovog teksta

Linux je implementacija UNIXa, koja podlijee slobodnoj distribuciji, a
namijenjena je upotrebi na osobnim računalima niske cijene, dostupnim
širokom krugu korisnika.  Njegov razvoj je započeo na procesoru Intel
80386, a danas radi i na 486, Pentium, PowerPC, MIPS, Motorola 680x0 (od
68020+MMU nadalje), Sun Sparc i DEC Alpha procesorima.

Linux podrava široki raspon softvera, uključujući X Window System, GNU
Emacs, Berkeley Vi, TCP-IP umreavanje (uključujući SLIP i PPP) i mnogo,
mnogo aplikacija, od kojih neke i komercijalne (vidi Commercial-HOWTO).

Ovaj tekst pretpostavlja da ste za Linux čuli i znate ponešto o njemu, i
da samo elite sjesti za stroj i instalirati ga.  Glavna panja je
posvećena baznoj verziji za Intel procesore, koja je i najpopularnja i
najraširenija, ali mnogo od savjeta ovdje se odnosi i na verzije za
druge platforme.


1.2.  Drugi izvori informacija

Ako nikada niste čuli za Linux, ima više izvora općenitih informacija o
tom operativnom sistemu.  Najbolje mjesto je 'Linux Documentation
Project (LDP) home page' na <http://sunsite.unc.edu/mdw/linux.html>.  Na
istom serveru moete pronaći i zadnju englesku verziju ovog teksta, kao
<http://sunsite.unc.edu/mdw/HOWTO/installation-HOWTO.html>, ili
<ftp://sunsite.unc.edu/pub/Linux/HOWTO/Installation-HOWTO>.

Moda biste trebali početi s pregledom resursa pod Općenitim
informacijama (General Linux Information); Linux INFO-SHEET i Linux
META-FAQ.  Tekst 'Linux-FAQ' sadri mnoga uobičajena pitanja (i
odgovore!) o Linuxu -- i zaista biste ga trebali pročitati.  Hrvatska
verzija je u pripremi, a dosta informacija mozete naci na ULK home pageu
<http://avalon.irb.hr/linux>.  Pratite Usenet grupu hr.comp.linux za
najnovije obavijesti!

Također, odgovore na probleme koje vas muče moete naći i na Usenet
grupama comp.os.linux.help i comp.os.linux.announce, za početak.
Naravno, ne treba zaboraviti niti hr.comp.linux :-)))

Linux Dokumentacijski projekt (LDP) piše i komplet knjiga o Linuxu, koje
se sve mogu slobodno distribuirati preko Interneta, a mogu se naći na
LDP home page-u; u Hrvatskoj <ftp://thphys.irb.hr/pub/Linux/Docs>.

META: negdje na gnjiluxu i baganu ako se ne varam...  zapiši URL! koliko
      znam, LDP mirror na thphysu je zatvoren...  nema diska :(

Knjiga 'Linux Installation and Getting Started' (Instalacija i početak
rada s Linuxom) je kompletni vodič za nabavu i instalaciju Linuxa, kao i
kako koristiti sistem nakon što ga instalirate.  Sadri kompletne upute
(tutorial) o korištenju Linux sistema, i mnogo više informacija od ovog
teksta; naalost, bojim se da ćemo s prijevodom na hrvatski pričekati
:-(


1.3.  Nove verzije ovog teksta

Originalni, engleski tekst se s vremena na vrijeme šalje na Usenet grupe
comp.os.linux.help i news.answers (META: a comp.os.linux.answers ?).
Također se šalje i na različite Linux WWW i FTP servere, kao i na LDP
home page.  Hrvatska verzija će biti postana jednom mjesečno na
hr.comp.linux, a najnoviju verziju moete naći i na home page-u autora
<http://spider.irb.hr/~strpic>.


1.4.  Nešto vam nije jasno? Uočili ste grešku?

Ako imate pitanja i komentare, pošaljite ih autoru prijevoda, Vidu
Strpiću, na <strpic@spider.irb.hr>.  Komentare na originalnu, englesku
verziju šaljite Ericu S.  Raymondu, na <esr@thyrsus.com>.  Obojica će
vrlo rado prihvatiti vaše prijedloge i kritike.  Ako nađete grešku u
tekstu, obavijestite me i bit ću sretan da je u slijedećoj verziji mogu
ispraviti.  Hvala.

Molim vas da mi ne šaljete pitanja kako riješiti hardverske probleme
nastale tokom instalacije.  Pročitajte Dizanje-KAKO, postajte na
hr.comp.linux, zagnjavite vašeg dobavljača hardvera, ili potraite
odgovor na engleskom u knjizi 'Linux Installation and Getting Started'
ili na grupi comp.os.linux.setup.  Ovaj tekst je namijenjen da bude
kratak, brz i bezbolan vodič kroz normalnu instalaciju Linuxa -- posebni
tekst o hardverskim problemima i dijagnozi je u pripremi.



2.  Prije početka

Prije nego što moete instalirati Linux, morate biti sigurni da je vaš
kompjuter sposoban za Linux, i izabrati distribuciju Linuxa za
instalaciju.


2.1.  Hardverski zahtjevi

Kakav kompjuter je potreban da biste koristili Linux?  To je dobro
pitanje: stvarni zahtjevi za hardverom mijenjaju se s vremena na
vrijeme.  Hardver-KAKO (u pripremi, pogledajte originalnu, englesku
verziju: Hardware-HOWTO) sadri više-manje kompletan popis hardvera koji
Linux podrava.

Linux INFO-SHEET <http://sunsite.unc.edu/mdw/HOWTO/INFO-SHEET.html>,
usporedi također i ULK home page <http://avalon.irb.hr/linux>, daje
drugi popis.

Za Intel verzije Linuxa, slijedeća konfiguracija vam je potrebna:

Bilo koji ISA, EISA, VESA Local Bus ili PCI 80386, 80486, Pentium ili
P-6 sistem će biti dobar.  Trenutno, MicroChannel (MCA) arhitektura na
IBM PS/2 seriji nije podrana (iako postoje alfa-verzije kernela).  Bilo
koji procesor od 386SX/16 do P6 će raditi.  286 procesor ne radi, i
nikada i neće ;-) Aritmetički koprocesor nije nuan, iako ubrzava neke
operacije i zgodno ga je imati.

Trebat ćete najmanje 4 MB memorije.  Tehnički rečeno, Linux će raditi i
samo sa 2 MB, ali većina instalacija i softvera trai najmanje 4.  Što
više memorije imate, bit će vam ljepše i ugodnije.  Predlaem 8 ili 16
MB ako imate namjeru koristiti X Window sistem.

Naravno, trebat će vam i hard disk i kontroler.  Svi MFM, RLL i IDE
drajvovi i kontroleri trebali bi raditi.  Također su podrani i mnogi
SCSI drajvovi i kontroleri; vidi i SCSI-KAKO (u pripremi, u međuvremenu
pogledajte englesku verziju, SCSI-HOWTO).  Ako sami slaete kompjutor
ispočetka za Linux, dodatna cijena koju ćete morati platiti za SCSI
opremu ubrzo će vam se isplatiti u obliku povećanih performansi i veće
pouzdanosti.

Treba vam i 3.5" flopi.  Iako Linux podrava i 5.25" flopije, većina
slika disketa koje ćete koristiti prilikom instalacije neće stati na
standardni 1200 Kb format na 5.25" disketi.  (Zapravo, Linux moe
raditi i na jednom jedinom 5.25" HD flopiju, ali to moe biti korisno
samo kod instalacije i rješavanja jako zaguljenih problema).

Trebat će vam i slobodnog prostora na hard disku.  Točna količina ovisi
o softveru kojeg namjeravate instalirati.  Većina instalacija trai
između 40 i 80 Mb, za sav nuan softver, prostor za swap, slobodni
prostor za korisnike, itd.

Moete pokrenuti minimalni Linux sistem na 10 Mb diska ili manje, a
također moete zauzeti daleko više od 500 Mb za sav softver koji elite
koristiti. Više o tome poslije.

Linux će sretno ivjeti zajedno na istom disku sa različitim operativnim
sistemima, kao što su MS-DOS, MS-Windows, OS/2, itd.  Dapače, u samom
Linuxu moete koristiti i fajlove iz tih operativnih sistema, pa čak i
pokretati neke programe za MS-DOS i MS-Windows iz samog Linuxa.
Drukčije rečeno, prilikom particioniranja vašeg diska za Linux, MS-DOS
ili OS/2 će ostati na svojim vlastitim particijama, a Linux na svojima.
Više o tome, kao i o 'dual-boot' sistemima, kasnije.

NE TREBATE nijedan drugi operativni sistem da biste koristili Linux.
Linux je posve različit, samostalan operativni sistem i ne oslanja se na
druge OS-ove za instalaciju i korištenje.

Također će vam trebati i Hercules, CGA, EGA, VGA ili Super VGA grafička
karta i monitor (originalna IBM MDA neće proći).  Općenito, ako vaša
grafička karta i monitor rade pod DOS-om, trebale bi raditi i pod
Linuxom.  Međutim, ako elite koristiti X Window sistem, postoje druga
ograničenja na hardver.  Za to, potraite informacije u tekstu 'The
Linux XFree86-HOWTO',
<http://sunsite.unc.edu/mdw/HOWTO/XFree86-HOWTO.html>.

Sve u svemu, minimalna konfiguracija potrebna za Linux nije mnogo jača
od onoga što treba za MS-DOS ili Windows 3.1 (a mnogo je slabija od one
potrebne za Windows 95 ;-).  Ako imate 386 ili 486 sa barem 4 Mb RAM-a,
moete udobno koristiti Linux.  Linux ne zahtijeva velike količine
diskovnog prostora, memorije ili procesorske snage.  Matt Welsh, autor
prve verzije ovog teksta, je koristio Linux na 386/16 MHz stroju sa 4 Mb
RAM-a, i bio sasvim sretan s time. Što više elite raditi s Linuxom,
više memorije (i bri procesor) će vam biti potrebno.  Prema iskustvu
autora teksta, 486 stroj sa 16 Mb RAM-a pod Linuxom po performansama
premašuje neke modele Unix radnih stanica, uz bitno niu cijenu.


2.2.  Izbor Linux distribucije

Prije nego što ćete instalirati Linux, morat ćete odlučiti koju ćete od
'distribucija' koristiti.  Nema jednog jedinstvenog Linux izdanja, nego
ih ima mnogo.  I svako, nazvano 'distribucija', ima svoju vlastitu
dokumentaciju i upute za instalaciju.

Linux distribucije su raspoloive preko anonimnog FTP-a i poštanskom
narudbom, na disketama, magnetskoj vrpci, i CD-ROM-u.  Tekst 'Linux
Distribution HOWTO' <http://sunsite.unc.edu/mdw/HOWTO/
Distribution-HOWTO.html> opisuje načine kako moete nabaviti neku od
mnogih distribucija Linuxa.

U mutnoj, davnoj prošlosti kada je prva verzija ovog teksta (engleska)
bila napisana (1992-93), većina ljudi je nabavljala Linux mučnim i
dugotrajnim 'skidanjem' softvera sa Interneta ili BBS-a na njihove DOS
strojeve, nakon čega je slijedila komplicirana procedura za prijenos na
mnoge diskete.  Jednom od tih disketa sistem se onda podigao (boot) i
tako se onda instalirao ostatak.  Uz nešto sreće (i bez greške na
medijima), tako biste završili instalaciju Linuxa nakon mnogo sati.  Ili
moda i ne...

Iako moe i ovako, danas postoje i mnogo lakši načini. Najlakše je
kupiti jednu od dobrih komercijalnih distribucija na CD-ROM-u, kao što
su Red Hat, Craftworks, Linux Pro ili WGS. One se mogu nabaviti za manje
od 50$ u lokalnoj knjiari ili kompjuterskom dućanu (naalost, u
Hrvatskoj malo tee ;-), i uštedit će vam mnoge sate gnjavae.

Također, moete nabaviti antologijske CD-ROM-ove, kao što je to
'InfoMagic Linux Developer's Resource set'.  Oni obično uključuju
nekoliko distribucija Linuxa i sadraj glavnih Linux FTP servera, kao
što su sunsite i tsx-11.

U ostatku ovog teksta usredotočit ćemo se na korake potrebne za
instalaciju sa antologijskog CD-ROM-a, ili s jedne od low-end
komercijalnih distribucija koje ne uključuju štampani priručnik.  Ako
vaša distribucija ima takav priručnik, u ovom tekstu moete naći i
korisnih informacija, ali za detaljne upute se oslonite na priručnik
koji je došao uz vašu distribuciju.



3.  Opći pregled instalacije


3.1.  Osnovni koraci pri instalaciji

Osnovna shema instalacije Linuxa je jednostavna:

* napravite instalacijske diskete

*  ako elite dvostruko-podiući (dual-boot) sistem (Linux +
   DOS/Windows, OS/2 ili bilo što), reparticionirajte vaš disk
   da napravite mjesta za Linux

*  pokrenite Linux sa instalacijskih disketa, kako biste mogli
   pristupiti vašem CD-ROM-u

*  pripremite Linux particije (ako niste već uredili particijsku
   tabelu i stvorili mjesta za Linux, moete to sada učiniti)

*  instalirajte osnovne pakete sa CD-ROM-a, neophodne za rad Linuxa

*  pokrenite Linux sa vašeg hard diska (ili CD-ROM-a)

*  (opcija) instalirajte slijedeće potrebne pakete sa CD-ROM-a.


3.2.  Osnovni dijelovi instalacijskog paketa

1. README i FAQ fajleki.  Oni se obično nalaze u direktoriju prvog nivoa
   na vašem CD-ROM-u, i bit će čitljivi čim pokrenete Linux sa vašeg
   hard diska (ovisno o tome kako je CD-ROM zapisan, mogu biti čitljivi
   i pod DOS-om, prije same instalacije Linuxa).  Dobro je pročitati te
   tekstove čim prije, kako biste bili upoznati sa bitnim promjenama.

2. Nekoliko slika boot disketa (često u posebnom direktoriju).  Jednu od
   tih slika ćete prepisati na flopi kako biste stvorili disketu za
   podizanje Linuxa za instalaciju na vaš hard disk.  Koju od njih ćete
   koristiti, ovisi o hardveru koji imate (pročitajte upute u
   direktoriju).

   U kernelu na toj disketi se trebaju nalaziti samo oni drajveri koji su
   vam nuni za samu instalaciju.  To je zato jer se neki od njih mogu
   međusobno posvađati, pa stvar neće raditi...  a ionako ćete poslije
   vjerojatno prekompajlirati kernel i staviti samo ono što vam treba.
   To što će tu biti manje drajvera ima i zgodnu posljedicu da će kernel
   biti manji :-)

3. slika root diskete (ili moda dvije).  To je slika koju ćete
   prepisati na flopi i napraviti disketu sa minimalnim Linuxom, toliko
   da moete instalirati sistem.  Danas su većinom ove slike neovisne o
   hardveru; uglavnom će pretpostaviti EGA ili bolji kolor ekran.

4. 'rescue' (spas) disketa.  Ovo je disketa koja sadri osnovni kernel i
   alate potrebne za ispravak teih problema, kad ne budete u mogućnosti
   pokrenuti Linux sa vašeg hard diska, ili nešto slično.

5. RAWRITE.EXE.  To je DOS program koji će prepisati sliku diskete
   direktno na samu disketu, bez obzira na format.

   On će vam biti potreban samo da biste napravili boot i root diskete
   sa MS-DOS sistema.  Ako moete doći do Unix radne stanice sa flopi
   diskom, moete koristiti Unix komandu 'dd', ili skriptu kojom ćete
   napraviti isto. Za poblie upute, pogledajte manual stranicu za dd(1)
   ili pitajte lokalnog Unix gurua.

6. Sam CD-ROM.  Svrha boot diskete je da pripremi vaš stroj da učita
   root (instalacijske) diskete, koje su u stvari tu zato da bi
   pripremile vaš hard disk i prenijele dijelove instalacije sa CD-ROM-a
   na disk.



4.  Detalji instalacije


4.1.  Kreiranje boot i root disketa

Vaš Linux CD-ROM moe biti opremljen pomoćnim programima za instalaciju
koja će vam olakšati proces stvaranja boot, root i rescue disketa kroz
interaktivni proces.  Moe to biti MS-DOS instalacijski program (kao što
je to Red Hatov REDHAT.EXE), Unix skripta, ili moda oboje.

Ako imate takav program i moete ga koristiti, pročitajte ostatak ovog
dijela teksta samo kao informaciju.  Pokrenite taj program kako biste
napravili instalaciju -- sigurno je da njegovi autori znaju više o toj
distribuciji od autora ovog teksta, i sigurno ćete izbjeći mnoge korake
koje biste morali ručno izvoditi, što je lako podlono greškama.

Vaš prvi korak bit će izabrati slike boot i root disketa koje će
odgovarati vašem hardveru.  Ako to morate raditi ručno, uglavnom ćete
naći slijedeće: a) ili će slike disketa na vašem CD-ROM-u nositi opisna
imena koja će vam pomoći da odaberete pravu, i/ili b) u tom direktoriju
će biti fajl koji opisuje svojstva pojedinih slika (which.one u
Slackware distribuciji).       META: a u drugima?

Dalje, morate napraviti diskete od slika koje ste izabrali (boot, root i
rescue).  E, sad MS-DOS program RAWRITE.EXE dolazi na red.  

Također, trebaju vam dvije ili tri MS-DOS formatirane diskete visoke
gustoće (HD).  One sve moraju biti istog tipa: ako je vaš prvi flopi (A:
pod MS-DOS-om) 3.5", sve dvije ili tri diskete moraju biti 3.5" HD
diskete.  

Sada ćete upotrijebiti RAWRITE.EXE da zapišete slike na same diskete.
On se poziva bez argumenata, npr.

     C:\>RAWRITE

Postavit će vam pitanja koji fajlek treba zapisati (npr. SCSI2) i na
koji flopi (npr. A:). Zatim će on prenijeti sliku diskete, blok po blok,
na samu disketu. To ponovite za sve odabrane slike disketa (2 ili 3),
npr. root slika COLOR144. Treba napomenuti da ove diskete više nisu
čitljive pod MS-DOS-om: to su sada 'Linux format' diskete, na neki
način (za iskusnije: najvjerojatnije sa minix fajl sistemom).

Na Unix radnoj stanici sa flopijem (ili prijateljevom Linux sistemu, što
je ista stvar :-) moete iskoristiti komandu dd(1).  Npr., na Sun radnoj
stanici sa flopijem /dev/rfd0, koristit ćete slijedeću komandu: 

   sunrise$ dd if=scsi2 of=/dev/rfd0 obs=18k

Na nekim Unix sistemima (kao što je npr.  Sun) morate dati i veličinu
bloka ('obs' argument) koju će dd koristiti za zapisivanje na disketu,
ili stvar neće uspjeti.  U slučaju problema, bit će korisna man stranica
za dd(1).

VAŽNO: budite sigurni da imate diskete koje su bez grešaka.  Ako se na
disketama nalazi neki loši sektor, RAWRITE i dd to neće znati i dobit
ćete neupotrebljive diskete s kojima nećete uspjeti instalirati Linux.  

Primijetite da ne morate imati MS-DOS, Linux ili bilo koji drugi
operativni sistem da biste instalirali Linux, samo tako moete lakše
napraviti navedene diskete i početi stvar. Ako vaš stroj nema nikakav
operativni sistem, moete otići kod prijatelja koji ima MS-DOS ili neki
Unix i napraviti te diskete sa CD-ROM-a kod njega. 


4.2.  Reparticioniranje vašeg DOS / Windows / OS/2 diska

Na većini korištenih sistema, hard disk je već rezerviran za particije
MS-DOS-a, OS/2 itd.  Morat ćete obrisati ili smanjiti te particije kako
biste napravili mjesta za Linux.  

PAŽNJA: neke Linux distribucije se mogu instalirati u direktorij *NA*
vašoj MS-DOS particiji (to je različito od instalacije *SA* MS-DOS
particije!). Za to, koristi se UMSDOS fajl sistem, koji omogućava
korištenje MS-DOS direktorija kao vaše Linux particije. Tako ne morate
reparticionirati vaš disk.

Ovaj način bi se mogao preporučiti samo ako vaš disk već ima četiri
particije i reparticioniranje bi bilo veći problem nego što donosi
koristi.  Ili, ako samo elite probati Linux prije reparticioniranja.
Ali, UMSDOS fajl sistem je umnogome inferioran pravom proširenom fajl
sistemu kojeg koristi Linux (second extended), pa vam ovo uopće ne
preporučam ako nije apsolutno nuno.  Uostalom, danas su diskovi sve
jeftiniji, pa moete uz (relativno) mali trošak kupiti još jedan hard
disk i na njega instalirati Linux.  

U daljem tekstu neću se osvrtati na UMSDOS, već ću pretpostaviti da ćete
napraviti nativne Linux particije.  

Dakle, ako ga elite koristiti, na svome ste, pa kako bilo ;-)

Particija je dio hard diska rezerviran za određeni operativni sistem.
Ako imate instaliran samo MS-DOS, vjerojatno imate samo jednu veliku
particiju za njega, koja zauzima cijeli disk.  Za Linux, morat ćete
reparticionirati disk, kako biste imali jednu particiju za MS-DOS, i
jednu (ili više) za Linux.

Particije postoje u tri 'okusa': primarne, proširene i logičke.
Ukratko, primarna particija je jedna od četiri glavne particije na vašem
disku (BIOS PC kompjutera ne dopušta više od četiri).  Međutim, ako vam
treba više od četiri particije, morat ćete napraviti proširenu
particiju, koja onda moe sadravati više logičkih particija.  Proširena
particija se ne koristi direktno -- ona samo slui kao mjesto na kojem
se nalaze logičke particije.  Koristite, dakle, ili primarnu, ili
logičku particiju za spremanje podataka.  

Recimo to i ovako -- većina ljudi koristi samo primarne particije.  Ali,
ako vam treba više od četiri particije na jednom disku, napravite
proširenu particiju i na njoj onoliko logičkih koliko vam treba.  I eto,
tako moete imati više od četiri particije na vašem disku.

Doduše, moete lako instalirati Linux i na drugi disk u vašem sistemu
(MS-DOS-u poznat kao D:).  Jednostavno upišete pravo Linux ime tog diska
(više o tome malo kasnije).

Opet malo o reparticioniranju: problem je u tome što to ne moete
(jednostavno) napraviti bez brisanja podataka na particiji.  Dakle,
morat ćete napraviti puni backup vašeg sistema prije reparticioniranja.
Da biste promijenili veličinu particije, samo je obrišete i napravite
novu, manju.  

Ipak, postoji i program za nedestruktivno reparticioniranje za MS-DOS,
zvan FIPS. Potraite ga na <http://sunsite.unc.edu/Linux/system/Install>
ili ga moda imate na vašem Linux CD-ROM-u, vjerojatno u direktoriju pod
imenom INSTALL, DOS_UTIL ili nešto slično (npr. u Slackware distrubuciji
u /dos_util/FIPS, u Debianu 0.93 pod /tools). META: u ostalima i
novijima?  Uz pomoć njega, defragmentatora diska (npr. Norton Speed
Disk), i nešto sreće, moći ćete smanjiti vašu MS-DOS particiju bez
uništavanja podataka na njoj. Ipak, bolje je za svaki slučaj napraviti i
rezervnu kopiju (backup). (autor prijevoda je više puta koristio FIPS na
svojim MS-DOS particijama, bez ikakvih problema ili gubitka podataka) 

META: postoje i drugi programi za to...  koji? Gdje?

Ako ne koristite FIPS, klasični način je upotreba programa FDISK.
Recimo, da imate hard disk od 80 Mb, cijeli za MS-DOS.  Željeli biste ga
podijeliti na pola -- 40 mega za DOS i 40 za Linux.  Da biste to
napravili, pokrenite FDISK pod MS-DOS-om, obrišite 80Mb particiju, i
napravite novu particiju od 40 Mb na njenom mjestu.  Tada formatirajte
novu particiju pod MS-DOS-om, i instalirajte vaš softver s backupa.
Ostatak diska (40 Mb) je zasada prazan, neiskorišten.  Kasnije ćete tu
stvoriti vaše Linux particije.

Ukratko, evo što trebate napraviti da biste prekrojili DOS particije
FDISK-om: 

1.  Napravite potpunu rezervnu (backup) kopiju sistema. VRLO VAŽNO!

2.  Napravite MS-DOS boot disketu, npr.  ovako:

     FORMAT /S A:

3.  Kopirajte fajlove FDISK.EXE i FORMAT.COM na nju, kao i programe
    potrebne za vraćanje backupa, i sve ostalo što vam treba.

4.  Pokrenite MS-DOS sa diskete.

5.  Pokrenite FDISK, odaberite disk koji elite reparticionirati
    (C: ili D:)

6.  Pomoću FDISK-a, obrišite particiju/e koje elite smanjiti.  To će
    uništiti sve podatke na njima!

7.  I dalje koristeći FDISK, ponovo napravite manje particije.

8.  Izađite iz FDISK-a (trait će vas da ponovo pokrene sistem, to
    ponovo učinite sa diskete).  

9.  Formatirajte nove particije pod MS-DOS-om (komanda FORMAT).

10.  Vratite vaš MS-DOS softver sa backupa.

MS-DOS FDISK će vam dati mogućnost da napravite 'logički DOS drajv'.  To
je samo drugo ime za logičku particiju.  Moete Linux instalirati i na
logičku particiju, ali je trebate napraviti Linuxovim fdisk-om (da,
program i u Linuxu i MS-DOS-u ima isto ime :-).  Stoga, ako elite
instalirati Linux na to mjesto, obrišite DOS logički drajv i (kasnije)
na njegovom mjestu kreirajte Linux logičku particiju.  

Način reparticioniranja pod OS/2 i drugim operativnim sistemima je
sličan.  Samo pogledajte dokumentaciju za te operativne sisteme za
detalje.  


4.3.   Kreiranje Linux particija

Nakon reparticioniranja vašeg diska, morate napraviti particije za
Linux.  Najprije kratak pregled particija i fajl-sistema pod Linuxom.


4.3.1.  Koliko particija vam je potrebno?

Linux trai barem jednu particiju, za osnovni (root) fajl-sistem, koji
će sadravati sam Linux softver.  Moete zamisliti fajl-sistem kao
particiju formatiranu za Linux.  Fajl-sistemi se koriste za spremanje
programa i podataka (fajlova, datoteka).  Svaki Linux sistem mora imati
barem osnovni (root) fajl-sistem.  Doduše, mnogo korisnika koristi više
fajl-sistema za Linux -- po jedan za svaki veći dio stabla direktorija.  
Npr., moete napraviti posebnu particiju za sve fajlove pod /usr
direktorijem.  

Panja: pod Linuxom, i svim Unix sistemima, kose crte koje se koriste za
odvajanje imena direktorija su nagnute udesno, ne ulijevo (obratno) kao
pod MS-DOS-om. [povijesna napomena: doduše, u MS-DOS-u 1.0 su se također
koristile obične -- nadesno nagnute kose crte, ali je netko upotrijebio
taj znak za odvajanje argumenata komandi ('-' pod Unixom) pa su morali
staviti obratnu :-( ]

Svaki fajl-sistem zahtijeva svoju particiju, pa tako ako ćete imati
osnovni (root) fajl-sistem i /usr, morat ćete napraviti dvije particije.
Većina korisnika se slui i swap particijom, koja slui kao virtualna
memorija (slično kao swap fajl pod MS-Windows-ima, OS/2 i drugim
OS-ovima). Tako, recimo, ako imate 8 Mb RAM-a u vašem stroju, i 10 Mb
swap particiju, Linux smatra da imate 18 Mb virtualne memorije koju onda
mogu koristiti programi. META: kako prevesti swap?

Kad koristi swap prostor, Linux zapisuje neiskorištene memorijske
stranice na disk i tako oslobađa memoriju za programe koji trenutno
rade (taj proces se naziva 'paging'; pod jačim opterećenjem, Linux radi
i 'swapping' u uem smislu riječi, tj.  prepisuje cijele programe
(procese) na disk odjednom).  

Doduše, budući da je vrijeme potrebno za pristup disku mnogo dulje od
vremena potrebnog za pristup memoriji, ako trebate pokretati velike
programe, ili mnogo njih, više se isplati nabaviti više RAM-a, nego se
oslanjati na swap prostor.  Programi koji trae mnogo memorije često se
u velikoj mjeri oslanjaju na swap (npr.  X Window System).  Ako imate 4
Mb RAM-a ili manje, morate napraviti swap particiju da biste uopće
instalirali Linux.  Vrlo je preporučljivo i inače imati dovoljno swap
prostora, osim ako imate zaista mnogo RAM-a. Pa čak i tada, postojanje
swap prostora moe osloboditi memoriju koju zauzimaju procesi koji
trenutno ne rade (tzv. 'spavajući' procesi) za druge programe ili disk
cache (keš) [pod Linuxom 'buffer cache'].

Veličina swap particije ovisi o tome koliko virtualne memorije trebate.
Često se preporuča imati barem 16 Mb virtualne memorije.  Tako, ako
imate 8 Mb fizičkog RAM-a, moete napraviti 8 Mb swap particiju.  Swap
particije pod Linuxom ne mogu biti veće od 127 Mb, pa ako vam je
potrebno više od toga, napravite više swap particija, do najviše 16
njih, što čini solidnih 2 Gb prostora.

4.3.2.  Veličina particija

Osim osnovne (root) i swap particije, treba vam još jedna ili više
particija za softver i korisnički prostor.  

Dok, u teoriji, moete cijeli Linux drati na jednoj velikoj particiji,
gotovo nitko tako ne radi (autor prijevoda zna tko tako radi, ali iz
kolegijalnosti to neće napisati... ako znate šutjeti, pitajte me na
email!).  Više particija ima slijedeće prednosti:

*  to često skraćuje vrijeme potrebno za provjeru fajl-sistema prilikom
   podizanja.  

*  fajlovi ne mogu rasti preko granice particija.  Tako moete
   ograničiti prostor dostupan pojedinim programima (npr.  Usenet news
   programi) koji imaju tendenciju zauzimanja velikih količina prostora
   na disku, kako biste omogućili kernelu i ključnim aplikacijama
   dovoljno prostora.  

*  ako se pojave loši sektori na vašem disku, formatiranje i vraćanje
   podataka na samo jednu particiju je daleko lakše od toga da morate
   raditi sve ispočetka.  

U današnje doba velikih diskova, dobro je imati malu osnovnu (root)
particiju (manju od 80 Mb), /usr particiju srednje veličine (do 300 Mb,
ovisno o količini softvera kojeg kanite instalirati), i /home particiju
od ostatka diska, koja će sadravati prostor za korisnike.  

Moete otići i malo dalje.  Ako, recimo, znate da ćete čitati Usenet
newse lokalno, bilo bi dobro dati im posebnu particiju radi kontrole
zauzeća diskovnog prostora.  Ili napravite /var particiju za e-mail,
newse i privremene fajlove uopće.  Ali, u današnje vrijeme velikih,
jeftinih diskova, ovakve komplikacije se čine sve manje i manje
potrebnim prilikom vaše prve instalacije Linuxa.  Za početak,
jednostavno.  Kasnije ćete lako sve po elji iskomplicirati ;-) 


4.4.  Podizanje (boot) instalacijske diskete

Prvi korak je podizanje sustava sa boot diskete koju ste pripremili.
Normalno, vi moete podići kernel bez prstiju na tastaturi, boot prompt
kernela će nestati za 10 sekundi.  Međutim, na boot promptu moete
pruiti kernelu razne informacije o vašem hardveru, npr.  kao što je to
adresa i IRQ SCSI kontrolera, geometrija vašeg diska (ne-SCSI), prije
nego što se kernel učita.  To je nuno ako Linux kernel ne moe sam
prepoznati neke dijelove hardvera.  

Posebno, mnogi SCSI kontroleri koji se ne oslanjaju na BIOS trae od vas
da navedete njihovu adresu i IRQ prilikom podizanja.  Također, IBM
PS/1, ThinkPad i ValuePoint strojevi ne pohranjuju geometriju diska u
CMOS RAM, i morate je navesti prilikom podizanja.  Kasnije, bit ćete u
mogućnosti konfigurirati Linux da predstavi sam te parametre kernelu.  

Gledajte tekst koji prolazi ekranom kad se kernel podie.  Tu će on
ispisati hardver koji je prepoznao.  Tako, ako imate SCSI kontroler,
trebali biste vidjeti listu SCSI uređaja koji su prepoznati.  Ako
vidite poruku: 

     SCSI: 0 hosts

onda SCSI kontroler nije prepoznat, i morat ćete ustanoviti kako da
kaete kernelu gdje je.  

Također, kernel će pokazati i koje je particije i uređaje pronašao.
Ako su ti podaci netočni, ili nešto nedostaje, morat ćete prisiliti
kernel da prepozna vaš hardver.

Ako je, pak, sve bilo u redu, moete nastaviti čitati ovaj tekst od
slijedeće sekcije -- 'Učitavanje osnovnog (root) diska'.  

Da uvjerite kernel da prepozna vaš hardver, morate unijeti odgovarajuće
parametre na boot promptu, sa slijedećom sintaksom: 

     linux <parametri...>

Ima mnogo takvim parametara; ovdje ćemo navesti najčešće.  Potpuni popis
potraite u tekstu Dizanje-KAKO.  Moderni Linux boot diskovi će vam
često dati priliku da pogledate i poneki ekran s pomoćnim podacima prije
podizanja.  

*  hd=cilindri,glave,sektori   Specifikacija geometrije diska.  Nuna za
                               IBM PS/1, ValuePoint i ThinkPad.

   npr.  ako vaš disk ima 762 cilindra, 8 glava i 39 sektora, upišite:

     linux hd=762,8,39

*  tmc8xx=adresa,irq     Specifikacija adrese i IRQ-a za ne-BIOS
                         Future Domain TMC-8xx SCSI kontroler.  Npr.:

     linux tmc8xx=0xca000,5

Panja: prefiks 0x morate koristiti za sve heksadecimalne vrijednosti,
kao što je to navedeno u svim daljim opcijama.

*  st0x=adresa,irq   Specifikacija adrese i IRQ-a za Seagate ST02 SCSI
                     kontroler.

*  t128=adresa,irq   Specifikacija za Trantor T128B SCSI kontroler.

*  ncr5380=port,irq,dma   Port, IRQ i DMA kanal za generički NCR 5380
                          SCSI kontroler.

*  aha152x=port,irq,scsi_id,1   Port, IRQ i SCSI ID za AIC-6260
                                kontrolere.   To uključuje Adaptec 1510,
                                152x, i SoundBlaster SCSI kontrolere.

Ako imate problema sa ovim parametrima, pročitajte tekst SCSI-KAKO, koji
je u pripremi na hrvatskom (do njegovog dovršenja, posluite se
engleskim originalom SCSI-HOWTO).  Tu ćete moći naći mnogo više detalja
o SCSI podršci pod Linuxom.


4.5.  Učitavanje osnovnog (root) diska (diskete)

Nakon podizanja kernela sa boot disketom, kernel će zatraiti da stavite
root disketu (ili diskete).  Tada izvadite prvu disketu (boot) i
umetnite root disketu (ili prvu root disketu).  Tada pritisnite Enter (i
pročitajte istoimenu priču S. Varley-ja :-)

Ono što se uistinu događa je ovo: boot disketa učitava minimalni
operativni sistem (hard disk se još ne koristi), koristi dio vašeg RAM-a
kao RAM disk, u kojeg učitava sadraj root diska.  Tu se nalazi minimum
fajlova i alata za instalaciju koji slue za pripremu vašeg hard diska i
instalaciju Linuxa sa CD-ROM-a.  


4.5.1.  Izbor EGA ili X instalacije

Starije distribucije (npr.  Slackware) na ovom stupnju daju vam Linux
ljusku (shell), kako biste unijeli komande za instalaciju u predviđenom
redoslijedu.  Ovo je i dalje moguće, ali novije distribucije odmah
pokreću ekranski orijentirani instalacijski program koji vas
interaktivno vodi kroz instalaciju, dajući usput i mnogo pomoći (npr.
RedHat).  

Vjerojatno ćete imati i opciju da konfigurirate X Window System odmah,
jer instalacijski program moe raditi i grafički.  Ako izaberete ovakav
put, bit će vam predstavljeno nekoliko pitanja o vašem mišu, grafičkoj
kartici i monitoru kako bi se instalacija pravilno nastavila kroz X.
Kada budete završili instalaciju, to će biti snimljeno, pa ćete imati
vremena da fino dotjerate stvar kasnije.  Zato, za početak je dobro
izabrati jednostavni 640x480 SVGA mod.

X nije nuan za instalaciju, ali (pretpostavimo da moete proći
konfiguraciju miša i monitora) mnogi nalaze grafičku instalaciju lakšom
i ugodnijom (isključivši autora, tj.  prevodioca ovog teksta ;-).  Ako
elite ionako instalirati X, probati ga već sada ima smisla.  

Samo slijedite upute u programu.  On će vas provesti kroz korake nune
da pripremite hard disk za instalaciju, napravite accounte za korisnike
(ili barem samo za sebe) i instalirate softverske pakete sa CD-ROM-a.  

U slijedećim pododjeljcima opisat ću neke problematične dijelove
instalacije kao da ćete ih raditi ručno.  To bi trebalo pomoći da
razumijete što radi instalacijski program, i zašto.

4.5.2.   Upotreba programa fdisk i cfdisk

Vaš prvi korak u instalaciji, jednom kada ste učitali boot i root
diskete, bit će da napravite particije za Linux na vašem disku.  Čak i
ako ste koristili DOS-ov FDISK ranije, trebat ćete se vratiti natrag na
particijsku tabelu sada i unijeti neke za Linux specifične informacije.  

Za to, koristit ćemo Linux verziju fdisk programa, ili njegovog ekranski
orijentiranog brata, cfdisk.  

Uopće, instalacijski program će pregledati postojeću particijsku tabelu
i ponuditi da pokrene fdisk ili cfdisk za vas.  Od dvojice, cfdisk je
sigurno ljepši i jednostavniji za korištenje, ali tekuće verzije slabije
podnose nepostojeće ili zbrkane particijske tabele.  

Tako moete primjetiti, naročito ako instalirate na 'virgo intacta'
disk, da ćete morati početi sa fdiskom da biste doveli particijsku
tabelu u stanje kakvo moe podnijeti cfdisk.  Pokušajte pokrenuti
cfdisk; ako se poali, pokrenite fdisk.   Ako instalirate Linux sam, bez
drugih operativnih sistema, dobar način je upotrijebiti fdisk da
obrišete sve particije, pa onda cfdisk da dodate nove u praznu
particijsku tabelu.  

*  /dev/hda   Prvi IDE disk

*  /dev/hdb   Drugi IDE disk

*  /dev/sda   Prvi SCSI disk

*  /dev/sdb   Drugi SCSI disk

Npr., da biste napravili Linux particije na prvom SCSI disku na vašem
sistemu, upotrijebit ćete slijedeću komandu (ili će je instalacijski
program pokrenuti prema vašem izboru opcija u meniju):

     cfdisk /dev/sda

Ako pokrenete bilo fdisk, bilo cfdisk bez argumenata, pretpostavit će
/dev/hda.

Ako elite napraviti Linux particije na drugom disku na vašem sistemu,
jednostavno navedite /dev/hdb (za IDE diskove) ili /dev/sdb (SCSI)
prilikom pokretanja fdiska ili cfdiska.  

Vaše Linux particije ne moraju sve biti na istom hard disku.  Moete,
recimo, imati osnovnu (root) particiju na /dev/hda i swap particiju na
/dev/hdb, na primjer.  Da biste to postigli, pokrenite fdisk (ili
cfdisk) po jednom za svaki disk.  

U Linuxu, particije dobivaju ime utemeljeno na disku na kom se nalaze.
Na primjer, prva particija na disku /dev/hda će biti /dev/hda1, druga
/dev/hda2 i tako dalje. Ako imate logičke particije, one će biti
označene kao /dev/hda5, /dev/hda6 itd.

PAŽNJA: Ne biste trebali kreirati ili brisati particije za operativne
sisteme različite od Linuxa Linuxovim fdiskom.  Dakle, za svaki
operativni sistem koristite njegovu verziju fdiska.  Ako tako ne
učinite, vrlo je vjerojatno da drugi operativni sistem neće dobro
prepoznati particije napravljene Linuxovim fdiskom.  

Evo i jednog primjera.  Imamo na disku jednu MS-DOS particiju koja
zauzima 61693 bloka na disku, a ostatak je slobodan za Linux.  (pod
Linuxom, 1 disk blok je jednak 1024 bajta.  Tako, 61693 bloka iznosi oko
61 megabajta).  U ovom primjeru ćemo napraviti samo dvije particije,
osnovnu (root) i swap particiju.  Bilo bi dobro da to proširite na
četiri particije, kako je naprijed opisano: jednu za swap, drugu za
osnovni (root) fajl-sistem, jednu za softver (/usr) i jednu za prostor
za korisnike (/home).  

Najprije ćemo upotrijebiti 'p' komandu i prikazati tekuću particijsku
tabelu.  Kao što vidimo, /dev/hda1 (prva, primarna particija na
/dev/hda) je DOS particija od 61693 bloka.  

     Command (m for help):   p
     Disk /dev/hda: 16 heads, 38 sectors, 683 cylinders
     Units = cylinders of 608 * 512 bytes

          Device Boot  Begin   Start     End  Blocks   Id  System
       /dev/hda1   *       1       1     203   61693    6  DOS 16-bit >=32M

     Command (m for help):

Dalje, upotrijebit ćemo 'n' komandu da bismo stvorili novu particiju.
Osnovna (root) particija za Linux bit će veličine 80 Mb.  

     Command (m for help):  n
     Command action
         e   extended
         p   primary partition (1-4)
     p

Sada nas fdisk pita hoćemo li primarnu ili proširenu (extended)
particiju.  U većini slučajeva eljet ćete primarne particije, osim ako
ih trebate više od četiri na jednom disku.  Za detalje, vidi dio
'Reparticioniranje' gore.  

     Partition number (1-4): 2
     First cylinder (204-683):  204
     Last cylinder or +size or +sizeM or +sizeK (204-683): +80M

Prvi cilindar trebao bi biti cilindar IZA zadnjeg cilindra prethodne
particije.  Ovdje, /dev/hda1 završava na cilindru 203, pa novu particiju
počinjemo od cilindra 204.  

Kao što moete vidjeti, koristimo notaciju '+80M', sto označava
particiju veliku 80 megabajta.  Slično, '+80K' značilo bi particiju od
80 kilobajta, a '+80' particiju od samo 80 bajta.  

  Warning: Linux cannot currently use 33090 sectors of this partition
[Panja: Linux ne moe sada iskoristiti 33090 sektora na ovoj particiji]

Ako vidite ovo upozorenje, komotno ga moete ignorirati.  To je ostatak
jednog starog ograničenja da Linux fajl-sistemi mogu imati najviše 64
Mb.  Međutim, sa novim tipovima fajl-sistema, to više nije slučaj...
granica je sada 4 Gb.  Doduše, predviđa se proširenje na 2 TB :-)

Dalje, napravit ćemo 10 Mb swap particiju, /dev/hda3.

     Command (m for help): n
     Command action
         e   extended
         p   primary partition (1-4)
     p

     Partition number (1-4): 3
     First cylinder (474-683):  474
     Last cylinder or +size or +sizeM or +sizeK (474-683):  +10M

Ponovo ćemo pogledati što ima u particijskoj tabeli.  Dobro bi bilo
zapisati te podatke na papir, trebat će vam kasnije.  

     Command (m for help): p
     Disk /dev/hda: 16 heads, 38 sectors, 683 cylinders
     Units = cylinders of 608 * 512 bytes

      Device Boot  Begin   Start     End  Blocks   Id  System
   /dev/hda1   *       1       1     203   61693    6  DOS 16-bit >=32M
   /dev/hda2         204     204     473   82080   83  Linux native
   /dev/hda3         474     474     507   10336   83  Linux native

Vidite da je Linux swap particija (ovdje, /dev/hda3) označena tipom
'Linux native'.  Sada ćemo njen tip promijeniti u 'Linux swap', kako bi
je instalacijski program mogao prepoznati i pravilno iskoristiti.  U tu
svrhu, koristit ćemo komandu 't': 

     Command (m for help): t
     Partition number (1-4): 3
     Hex code (type L to list codes): 82

Ako komandom 'L' pogledate koji su mogući kodovi za tipove particija,
naći ćete da 82 označava Linux swap.  

Da bismo napustili fdisk i snimili particijsku tabelu, iskoristit ćemo
komandu 'w'.  Ako bismo pak eljeli izaći ne snimivši, komanda bi bila
'q'.  

Nakon izlaska iz fdiska, sistem će vam (moda) reći da bi trebalo ponovo
podići (bootati) sistem da biste bili sigurni da su promjene dobro
zapisane.  Zapravo, u modernim verzijama fdiska i cfdiska to više nije
slučaj -- dovoljno su pametni da dobro zapišu particijsku tablelu odmah.
(za razliku od DOS-ovog FDISK-a, koji izričito trai reboot, čak vam ne
da niti da izađete iz njega bez toga ;-) 

4.5.3.  Što nakon particioniranja?

Nakon što ste uredili particijsku tabelu, instalacijski program bi je
trebao pogledati i ponuditi vam da počne s korištenjem swap particije.
Odgovorite mu sa 'da' [yes]  (sigurnije je da vas instalacijski program
pita, nego da to učini automatski, u slučaju da na disku imate još jedan
operativni sistem, i da greškom jednu od njegovih particija prepozna kao
Linux swap particiju).

Dalje će vas instalacijski program upitati kako da povee imena Linux
fajl-sistema sa ne-swap particijama koje je pronašao.

Ima samo jedno čvrsto pravilo za to.  Mora postojati osnovni (root)
fajl-sistem, nazvan '/', i mora biti moguće podići sistem s njega.
Moete nazvati ostale particije po elji, ali ipak postoje i neke
konvencije o tome kako da to učinite, što će vam vjerojatno kasnije
olakšati ivot.

Ranije smo preporučili osnovnu shemu sa tri particije, uključivši malu
osnovnu, srednju softversku i veliku korisničku particiju.
Tradicionalno, one će se zvati /, /usr i /home.  Ne-intuitivno ime
'/usr' je povijesni ostatak iz dana kad su (mnogo manji, doduše) Unix
sistemi imali softver i korisničke direktorije na jednoj, ne-root
particiji.  Dio softvera ovisi o tome.  Ako imate više od jednog
područja za korisničke direktorije, konvencionalno je nazvati ih /home,
/home2, /home3 itd.  To se moe dogoditi ako imate fizički dva hard
diska.  Na jednom osobnom sistemu, na primjer, to izgleda ovako: 

     Filesystem         1024-blocks  Used Available Capacity Mounted on
     /dev/sda1              30719   22337     6796     77%   /
     /dev/sda3             595663  327608   237284     58%   /usr
     /dev/sda4            1371370    1174  1299336      0%   /home
     /dev/sdb1            1000949  643108   306130     68%   /home2

Drugi disk (sdb1) nije cijeli zauzet /home2 particijom; swap particije
se ovdje ne vide.  Ali moete vidjeti da je /home veliki slobodni
prostor na /dev/sda a /home2 je korisnički prostor na /dev/sdb.  

Ako elite napraviti posebnu particiju za privremene fajleke, posebno
one za e-mail, Usenet newse itsl., nazovite je /var.  Inače ćete
vjerojatno napraviti /usr/var i napraviti simbolički link /var koji
poziva na /usr/var, jer će na /usr biti više slobodnog mjesta (moe se
dogoditi i da vam instalacijski program ponudi tu mogućnost).  


4.6.  Instalacija softverskih paketa

Jednom kad ste priredili vaše particije, ostatak instalacije trebao bi
biti (skoro) automatski.  Instalacijski program (bilo tekstualni ili
grafički) će vas provesti kroz seriju menija kroz koje ćete moći
odabrati s kojeg CD-a ćete instalirati, koje particije ćete koristiti, i
tako dalje.  

Ovdje nećemo objašnjavati mnoge specifičnosti ovog stupnja instalacije.
To je dio koji najviše varira od distribucije do distribucije, ali je to
ujedno i najjednostavniji dio za vas.  Instalacijski programi su obično
sami po sebi jasni, sa dobrim pomoćnim uputama usput.  


4.7.  Što nakon instalacije softvera

Nakon što instalacija završi, i sve bude u redu, instalacijski program
će vam predstaviti nekoliko opcija za konfiguraciju vašeg sistema, prije
nego što ga prvi put pokrenete s hard diska.

4.7.1.  LILO, LInux LOader

LILO je program koji vam omogućuje da pokrenete Linux, kao i bilo koji
drugi operativni sistem (npr.  MS-DOS) sa vašeg hard diska.

Instalacijski program moe vam dati opciju da instalira LILO na vaš hard
disk.  Odgovorite 'da' (yes), osim ako imate na istom stroju i OS/2,
Windows 95 ili NT.  Oni imaju posebne zahtjeve (v. 'LILO dodatna
konfiguracija' nie).

Instalacija LILO-a kao primarnog pokretača (boot loadera) isključuje
nunost posebne boot diskete (osim u slučaju gadnih problema); umjesto
toga, moete svaki put reći LILO-u koji OS elite pokrenuti.  

4.7.2.  Kreiranje vlastite boot diskete  (neobavezno)

Instalacijski program moe vam ponuditi i mogućnost da napravite
'standardnu boot disketu', s koje onda moete podići vaš Linux sistem.
(ovo je stariji i malo manje zgodan način, koji pretpostavlja da se
normalno podie DOS, a boot disketom se podie Linux).  

Za to će vam biti potrebna prazna, MS-DOS formatirana disketa visoke
gustoće (HD), takva s kojom moete podići sistem (dakle, onakva kakav je
vaš A: flopi pod DOS-om, /dev/fd0 pod Linuxom).  Kada se na ekranu
pojavi tekst koji trai disketu, umetnite je i vaša boot disketa bit će
kreirana (to nije isto kao i boot disketa za instalaciju, i jedna neće
vrijediti kao druga!).

4.7.3.   Ostatak konfiguracije sistema

Instalacijski program vas na kraju moe još provesti kroz nekoliko
stavki menija, omogućivši vam da konfigurirate vaš sistem.  To uključuje
vaš modem i miša, kao i lokalnu vremensku zonu.  Samo slijedite
instrukcije...  sve je uglavnom samo po sebi jasno.  

Također vas program moe upitati da napravi vaš obični korisnički
(ne-root) račun, kao i za lozinku za root (administrativni) račun (koja
je u početku prazna).  Ovo nije komplicirano i većinom će biti dovoljno
da samo slijedite upute na ekranu.  



5.  Podizanje vaseg novog Linux sistema

Ako je sve prošlo kako treba, trebali biste sada moći podići vaš Linux
sa hard diska pomoću LILO-a (ako ste ga instalirali), ili sa Linux boot
diskete koju ste napravili (v.  gore).  Nakon toga, logirajte se kao
root.  Čestitamo!  Upravo ste postali sretni vlasnik vašeg vlastitog
Linux sistema.

Ako podiete sistem pomoću LILO-a, pritisnite <shift> ili <ctrl> tipku
prilikom podizanja.  Tako ćete dobiti da vas LILO pita što da pokrene;
pritisnite <tab> tipku i vidjet ćete popis mogućnosti.  Tako moete
pokrenuti Linux, MS-DOS ili bilo što drugo izravno iz LILO-a.



6.  Nakon vašeg prvog podizanja

Sada biste trebali gledati na login prompt novog Linuxa, upravo
pokrenutog s vašeg hard diska.  Čestitamo!


6.1.  Početak administracije sistema

Ovisno o tome kako je prošla instalacija, sada moe biti potrebno da
napravite korisničke račune, promijenite ime sistema, ili (ponovo)
konfigurirate X.  
Ima još mnogo, mnogo stvari koje ćete trebati postaviti i konfigurirati,
npr.  backup uređaji, SLIP/PPP veza sa vašim Internet servisom, ...
META: kako prevesti 'provider'?

Dobra knjiga o administraciji Unix sistema će vam moći mnogo pomoći.
Pogledajte u tekstovima Linux Dokumentacijskog Projekta (LDP), posjetite
knjiaru 'Algoritam' u Gajevoj (ako ivite u Zagrebu) ili zapitajte
nekog od članova ULK-a da vam posudi koju knjigu. Mnogo stvari biste
trebali pokupiti usput, kako pomalo učite Linux, odnosno Unix. Trebali
biste pročitati i razne druge Linux KAKO-tekstove (naalost malo njih je
prevedeno na hrvatski, pa ćete se morati snaći s engleskim verzijama.
Ionako bi bilo dobro da se počnete malo bolje sluiti engleskim jezikom,
jer je većina tekstova na Internetu o Linuxu (a i o drugim Unixima, kao
i o ostalim operativnim sistemima i drugom softveru) na engleskom. 


6.2.  LILO, dodatna konfiguracija

LILO je pokretački program ('boot loader'), koji moete koristiti da
pokrenete bilo Linux, MS-DOS ili neki drugi operativni sistem.  Sva je
prilika da je instalacijski program vaše distribucije automatski
konfigurirao LILO za vas već prije (osim ako koristite i OS/2).  Ako je
tako, moete preskočiti ostatak ovog dijela teksta.  

Ako ste instalirali LILO kao primarni pokretač, on će preuzeti prvi
stupanj podizanja sistema, zajednički svim operativnim sistemima koje
koristite.  To radi bez problema ako je MS-DOS jedino što drite na
disku (osim Linuxa, naravno).  Međutim, ako koristite OS/2, on će
eljeti imati svoj Boot Manager.  U tom slučaju, OS/2 boot manager će
morati biti primarni pokretač na vašem sistemu, a LILO ćete onda
koristiti samo da pokrenete Linux (i eventualno druge operativne
sisteme, osim OS/2).  

Ako morate konfigurirati LILO ručno, to će uključivati pisanje fajla
/etc/lilo.conf.  Dolje je jedan primjer LILO konfiguracije, gdje je
Linux osnovna (root) particija na /dev/hda2, a MS-DOS je instaliran na
/dev/hdb1 (na drugom hard disku).  

     # Recimo LILO-u da se instalira kao primarni pokretač na /dev/hda.
     boot = /dev/hda
     # Slika za dizanje (boot image) koju ćemo instalirati;
     # ovo najvjerojatnije neće trebati mijenjati.
     install = /boot/boot.b

     # Što nam treba za Linux.
     image = /vmlinuz       # Kernel je /vmlinuz
       label = linux        # Ime je 'linux'
       root = /dev/hda2     # /dev/hda2 je osnovna particija
       vga = ask            # Upitaj za VGA tekst mod
       append = "aha152x=0x340,11,7,1"  # Ovo je za ne-BIOS SCSI kontroler

     # Što nam treba za MS-DOS.
     other = /dev/hdb1      # Ovo je MS-DOS particija
       label = dos          # Ime je 'dos'
       table = /dev/hdb     # Particijska tabela za drugi disk

Nakon ispravljanja /etc/lilo.conf, pokrenite /sbin/lilo kao root.  On će
instalirati LILO na vaš disk.  Svaki put kad kompilirate kernel morate
ga pokrenuti ponovo da bi LILO prepoznao vaš novi kernel (to sada nije
bitno, ali zapamtite to dobro, moglo bi vam biti potrebno).  

Primijetite da smo ovdje koristili 'append' opciju u /etc/lilo.conf za
naznaku boot parametara, isto kao što smo to učinili kod pokretanja sa
instalacijske diskete.  

Sada moete pokrenuti vaš sistem sa hard diska.  LILO će, ako mu ništa
posebno ne specificirate, pokrenuti prvi operativni sistem koji mu
dolazi u konfiguraciji, u gornjem slučaju Linux.  Da biste pozvali meni
koji ce vam omogućiti da pokrenete neki drugi operativni sistem, drite
pritisnutu <ctrl> ili <shift> tipku dok se sistem die; trebali biste
vidjeti nešto kao:

     Boot:

Ovdje upišite ime operativnog sistema koji elite pokrenuti (kao sto
piše u /etc/lilo.conf u liniji 'label'), u gornjem slučaju 'linux' ili
'dos', ili pritisnite <tab> da vidite koje su mogućnosti.  

A sada, recimo da elite koristiti LILO kao sekundarni pokretač; npr.
ako hoćete pokretati Linux iz Boot Managera OS/2.  Naalost, ako to
hoćete, morat ćete napraviti Linux particiju pomoću FDISK-a iz OS/2 (ne
Linuxovog fdisk-a!) i formatirati je kao MS-DOS FAT ili HPFS, kako bi je
OS/2 mogao shvatiti (toliko o IBM-u ;-).  
Kako biste pomoću LILO-a pokrenuli Linux iz OS/2 Boot Managera,
instalirat ćete LILO na osnovnu Linux particiju (u gornjem primjeru
/dev/hda2).  U tom slučaju, /etc/lilo.conf će izgledati otprilike ovako: 

     boot = /dev/hda2
     install = /boot/boot.b
     compact

     image = /vmlinuz
       label = linux
       root = /dev/hda2
       vga = ask

Zamijetite promjenu u 'boot' liniji.  Nakon što pokrenete /sbin/lilo
trebali biste biti u mogućnosti dodati Linux particiju u Boot Managera.
Ovaj način bi trebao raditi slično i za pokretače iz drugih operativnih
sistema recimo, Windows NT (vidi i mini-FAQ o postavljanju Linuxa i
NT-ja zajedno, zasada još nije preveden).



7.  Ostale sitnice


7.1.  Uvjeti upotrebe ovog teksta

Sva prava zadrava Vid Strpić, 1997.

Ovaj tekst moete reproducirati sukladno uvjetima GNU Opće Javne
Licence, verzija 2 (GNU General Public License ver. 2).  Pogledajte fajl
linux/COPYING koji dolazi s Linux kernelom za potpune detalje.

Ako elite uključiti ovaj tekst ili samo neki određeni njegov dio u neko
vaše djelo, najbolje je da mi se javite, a ja ću se pobrinuti da
dobijete najnoviju verziju.


7.2.  Zahvale

Mnogo hvala Ericu S.  Raymondu, koji je napisao tekuću verziju engleskog
teksta, prema kojoj je i ovaj tekst priređen.  Ja sam preveo tekst na
hrvatski i pokušao sloiti ispravno prijevode ključnih engleskih
termina, kako ne bi zvučali odviše nezgrapno na hrvatskom.

Također zahvaljujem i ostalim članovima ULK-a, koji su svojim
zalaganjem pokrenuli i sam prijevod, kao i svim ostalima koji su svojim
komentarima unaprijedili tekst.  

I na kraju, hvala Linusu što nam je dao nešto o čemu ćemo pisati ;-)


-----BEGIN PGP SIGNATURE-----
Version: 2.6.3i
Charset: ascii

iQCVAwUBM0q3Pd8YVXh0sGhJAQF5JgP/VuUcpAbRepZxW/JnlbhUsWItr163TvEq
kg/XowrSa3VWf2IKsMNRil/0MIC7XzlHEbCOzMRhHmPIOiIdjr7ZsLqaaGrjiDKT
5KFt0gDCQHxk8ClRnoNuWAGswikd/hOV1G037wMgDmEYGHTo6xFYk3bzeoLwUzsx
kXIXerFuE9Q=
=VukW
-----END PGP SIGNATURE-----
