@c -*- 1917 -*-
*02/ Andra Mosebok (Exodus)
*02/01 Andra Mosebok (Exodus), 1 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 1 Kapitlet

               Israeliterna förökas och bliva trälar i
                               Egypten.

  1.  Och dessa äro namnen på Israels söner, som kommo till Egypten;
      med Jakob kommo de, var och en med sitt hus:
      >1 Mos. 46,8 f.
  2.  Ruben, Simeon, Levi och Juda,
  3.  Isaskar, Sebulon och Benjamin,
  4.  Dan och Naftali, Gad och Aser.
  5.  Tillsammans utgjorde de som hade utgått från Jakobs länd sjuttio
      personer; men Josef var redan förut i Egypten.
      >1 Mos. 46,27 5 Mos. 10,22.
  6.  Och Josef dog och alla hans bröder och hela det släktet.
  7.  Men Israels barn voro fruktsamma och växte till och förökade sig
      och blevo övermåttan talrika, så att landet blev uppfyllt av
      dem.
      >1 Mos. 18,18. Ps. 105,24. Apg. 7,17.

  8.  Då uppstod en ny konung över Egypten, en som icke visste av
      Josef.
  9.  Och denne sade till sitt folk: »Se, Israels barns folk är oss
      för stort och mäktigt.
 10.  Välan, låt oss då gå klokt till väga med dem; eljest kunde de
      ännu mer föröka sig; och om ett krig komme på, kunde de förena
      sig med våra fiender och begynna krig mot oss och sedan draga
      bort ur landet.»
 11.  Alltså satte man arbetsfogdar över dem och förtryckte dem med
      trälarbeten.  Och de måste bygga åt Farao förrådsstäder, Pitom
      och Raamses.
 12.  Men ju mer man förtryckte dem, dess mer förökade de sig, och
      dess mer utbredde de sig, så att man begynte gruva sig för
      Israels barn.
 13.  Därför pålade egyptierna Israels barn ytterligare tvångsarbeten
      >1 Mos. 15,13. 4 Mos. 20,15.
 14.  och förbittrade deras liv med hårt arbete på murbruk och tegel
      och med alla slags arbeten på marken korteligen, med
      tvångsarbeten av alla slag, som de läto dem utföra

 15.  Och konungen i Egypten talade till de hebreiska kvinnor -- den
      ena hette Sifra, den andra Pua -- som hjälpte barnaföderskorna,
 16.  han sade: »När I förlösen de hebreiska kvinnorna, så sen efter,
      då de föda: om det är ett gossebarn, så döden det; är det ett
      flickebarn, så må det leva.»
 17.  Men hjälpkvinnorna fruktade Gud och gjorde icke såsom konungen i
      Egypten hade sagt till dem, utan läto barnen leva.
      >Apg. 5,29.
 18.  Då kallade konungen i Egypten hjälpkvinnorna till sig och sade
      till dem: »Varför gören I så och låten barnen leva?»
 19.  Hjälpkvinnorna svarade Farao: »De hebreiska kvinnorna äro icke
      såsom de egyptiska.  De äro kraftigare; förrän hjälpkvinnan
      kommer till dem, hava de fött.»
 20.  Och Gud lät det gå väl för hjälpkvinnorna; och folket förökade
      sig och blev mycket talrikt.
 21.  Eftersom hjälpkvinnorna fruktade Gud, lät han deras hus
      förkovras.
 22.  Då bjöd Farao allt sitt folk och sade: »Alla nyfödda gossebarn-
      skolen I kasta i Nilfloden, men all flickebarn mån I låta leva.»
      >Apg. 7,19.
*02/02 Andra Mosebok (Exodus), 2 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 2 Kapitlet

               Moses födelse, räddning, uppfostran och
                                flykt.

  1.  Och en man av Levis hus gick åstad och tog till hustru Levis
      dotter.
      >2 Mos. 6,20. 4 Mos. 26,59
  2.  Och hustrun blev havande och födde en son.  Och hon såg att det
      var ett vackert barn och dolde honom i tre månader.
      >1 Krön. 6,3. Apg. 7,20. Hebr. 11,23.
  3.  Men när hon icke längre kunde dölja honom, tog hon en kista av
      rör, beströk den med jordbeck och tjära och lade barnet däri och
      satte den så i vassen vid stranden av Nilfloden.
  4.  Och hans syster ställde sig ett stycke därifrån, för att se huru
      det skulle gå med honom.

  5.  Och Faraos dotter kom ned till floden för att bada, och hennes
      tärnor gingo utmed floden.  När hon nu fick se kistan i vassen,
      sände hon sin tjänarinna dit och lät hämta den till sig.
  6.  Och när hon öppnade den, fick hon se barnet och såg att det var
      en gosse, och han grät.  Då ömkade hon sig över honom och sade:
      »Detta är ett av de hebreiska barnen.»
  7.  Men hans syster frågade Faraos dotter: »Vill du att jag skall gå
      och kalla hit till dig en hebreisk amma som kan amma upp barnet
      åt dig?»
  8.  Faraos dotter svarade henne: »Ja, gå.»  Då gick flickan och
      kallade dit barnets moder.
  9.  Och Faraos dotter sade till henne: »Tag detta barn med dig, och
      amma upp det åt mig, så vill jag giva dig lön därför.»  Och
      kvinnan tog barnet och ammade upp det.
 10.  När sedan gossen hade vuxit upp; förde hon honom till Faraos
      dotter, och denna upptog honom såsom sin son och gav honom
      namnet <spärr>Mose</spärr>[1], »ty», sade hon, »ur vattnet har
      jag <spärr>dragit upp</spärr>[2] honom».
      >Apg. 7,21.

 11.  På den tiden hände sig att Mose, sedan han hade blivit stor,
      gick ut till sina bröder och såg på deras trälarbete.  Och han
      fick se att en egyptisk man slog en hebreisk man, en av hans
      bröder.
      >Apg. 7,23 f. Hebr. 11,24 f.
 12.  då vände han sig åt alla sidor, och när han såg att ingen annan
      människa fanns där, slog han ihjäl egyptiern och gömde honom i
      sanden.
 13.  Dagen därefter gick han åter ut och fick då se två hebreiska män
      träta med varandra.  Då sade han till den som gjorde orätt:
      »Skall du slå din landsman?»
 14.  Han svarade: »Vem har satt dig till hövding och domare över oss?
      Vill du dräpa mig, såsom du dräpte egyptiern?»  Då blev Mose
      förskräckt och tänkte: »Så har då saken blivit känd.»
 15.  Också fick Farao höra om denna sak och ville dräpa Mose.  Men
      Mose flydde bort undan Farao; och han stannade i Midjans land;
      där satte han sig vid en brunn.

 16.  Och prästen i Midjan hade sju döttrar.  Dessa kommo nu för att
      hämta upp vatten och skulle fylla hoarna för att vattna sin
      faders får.
 17.  Då kommo herdarna och ville driva bort dem; men Mose stod upp
      och hjälpte dem och vattnade deras får.
 18.  När de sedan kommo hem till sin fader Reguel, sade han: »Varför
      kommen I så snart hem i dag?»
 19.  De svarade: »En egyptisk man hjälpte oss mot herdarna; därtill
      hämtade han upp vatten åt oss och vattnade fåren.»
 20.  Då sade han till sina döttrar: »Var är han då?  Varför läten I
      mannen bliva kvar där?  Inbjuden honom att komma och äta med
      oss».
 21.  Och Mose beslöt sig för att stanna hos mannen, och denne gav åt
      Mose sin dotter Sippora till hustru.
 22.  Hon födde en son, och han gav honom namnet Gersom, »ty», sade
      han, »jag är en främling[3] i ett land som icke är mitt».
      >2 Mos. 18,3.

 23.  Så förflöt en lång tid, och därunder dog konungen i Egypten.
      Men Israels barn suckade över sin träldom och klagade; och deras
      rop över träldomen steg upp till Gud.
      >4 Mos. 20,16
 24.  Och Gud hörde deras jämmer, och Gud tänkte på sitt förbund med
      Abraham, Isak och Jakob.
 25.  Och Gud såg till Israels barn, och Gud lät sig vårda om dem.

[1]  Hebr. Mosché.
[2]  Hebr. maschá.
[3]  Hebr. ger.
*02/03 Andra Mosebok (Exodus), 3 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 3 Kapitlet

                Gud visar sig i den brinnande busken,
                  kallar Mose, uppenbarar sitt namn
                              »HERREN».

  1.  Och Mose vaktade fåren åt sin svärfader Jetro, prästen i
      Midjan.  Och han drev en gång fåren bortom öknen och kom så till
      Guds berg Horeb.
  2.  Där uppenbarade sig HERRENS ängel för honom i en eldslåga som
      slog upp ur en buske.  Han såg att busken brann av elden, och att
      busken dock icke blev förtärd.
      >5 Mos. 33,16. Apg. 7,30 f.
  3.  Då tänkte Mose: »Jag vill gå ditbort och betrakta den underbara
      synen och se varför busken icke brinner upp.»
  4.  När då HERREN såg att han gick åstad för att se, ropade Gud till
      honom ur busken och sade: »Mose!  Mose!»  Han svarade: »Här är
      jag.»
  5.  Då sade han: »Träd icke hit; drag dina skor av dina fötter, ty
      platsen där du står är helig mark.»
      >Jos. 5,15.
  6.  Och han sade ytterligare: »Jag är din faders Gud, Abrahams Gud,
      Isaks Gud och Jakobs Gud.»  Då skylde Mose sitt ansikte, ty han
      fruktade för att se på Gud.
      >Matt. 22,32. Mark. 12,26. Luk. 20,37.
  7.  Och HERREN sade: »Jag har nogsamt sett mitt folks betryck i
      Egypten, och jag har hört huru de ropa över sina plågare; jag
      vet vad de måste lida.
  8.  Därför har jag stigit ned för att rädda dem ur egyptiernas våld
      och föra dem från det landet upp till ett gott och rymligt land,
      ett land som flyter av mjölk och honung, det land där kananéer,
      hetiter, amoréer, perisséer, hivéer och jebuséer bo.
      >1 Mos. 15,18 f.
  9.  Fördenskull, eftersom Israels barns rop har kommit till mig, och
      jag därjämte har sett huru egyptierna förtrycka dem,
 10.  därför må du nu gå åstad, jag vill sända dig till Farao; och du
      skall föra mitt folk, Israels barn, ut ur Egypten»
 11.  Men Mose sade till Gud: »Vem är jag, att jag skulle gå till
      Farao, och att jag skulle föra Israels barn ut ur Egypten?»
 12.  Han svarade: »Jag vill vara med dig.  Och detta skall för dig
      vara tecknet på att det är jag som har sänt dig: när du har fört
      folket ut ur Egypten, skolen I hålla gudstjänst på detta berg.»
 13.  Då sade Mose till Gud: »När jag nu kommer till Israels barn och
      säger till dem: 'Edra fäders Gud har sänt mig till eder', och de
      fråga mig; 'Vad är hans namn?', vad skall jag då svara dem?»
 14.  Gud sade till Mose: »Jag är den jag är.»  Och han sade vidare:
      »Så skall du säga till Israels barn: 'Jag är'[1] har sänt mig
      till eder.
      >Vish. 13,1. Upp. 1,4,8.
 15.  Och Gud sade ytterligare till Mose: »Så skall du säga till
      Israels barn: HERREN, edra fäders Gud, Abrahams Gud, Isaks Gud
      och Jakobs Gud, har sänt mig till eder.  Detta skall vara mitt
      namn evinnerligen, och så skall man nämna mig från släkte till
      släkte.
 16.  Gå nu åstad och församla de äldste i Israel, och säg till dem:
      HERREN, edra fäders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud, har
      uppenbarat sig för mig, och han har sagt: 'Jag har sett till
      eder och har sett det som vederfares eder Egypten;
      >1 Mos. 50,24.
 17.  därför är nu mitt ord: jag vill föra eder bort ifrån betrycket i
      Egypten upp till kananéernas, hetiternas, amoréernas,
      perisséernas, hivéernas och jebuséernas land, ett land som
      flyter av mjölk och honung.'
 18.  Och de skola lyssna till dina ord; och du skall tillika med de
      äldste i Israel gå till konungen i Egypten, och I skolen säga
      till honom: HERREN, hebréernas Gud, har visat sig för oss, så
      låt oss nu gå tre dagsresor in i öknen och offra åt HERREN, vår
      Gud.'
 19.  Dock vet jag att konungen i Egypten icke skall tillstädja eder
      att gå, icke ens när han får känna min starka hand.
 20.  Men jag skall räcka ut min hand och slå Egypten med alla slags
      under, som jag vill göra där; sedan skall han släppa eder.
 21.  Och jag vill låta detta folk finna nåd för egyptiernas ögon, så
      att I, när I dragen bort, icke skolen draga bort med tomma
      händer;
      >1 Mos 15,14. 2 Mos. 11,2. 12,35 f.
 22.  utan var kvinna skall av sin grannkvinna och av den främmande
      kvinna som bor i hennes hus begära klenoder av silver och guld,
      så ock kläder.  Dessa skolen I sätta på edra söner och
      döttrar.  Så skolen I taga byte från egyptierna.»

[1]  D. ä. »Han som kallar sig 'Jag är' har sänt mig.»  Det här
     åsyftade hebreiska uttrycket för HERREN, egentligen
     <spärr>Jahvé</spärr>, hos oss vanligen uttalat
     <spärr>Jehová</spärr>, kan översättas med '<spärr>Han
     är</spärr>'.
*02/04 Andra Mosebok (Exodus), 4 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 4 Kapitlet

                   Mose får makt att göra under och
                       återvänder till Egypten.

  1.  Mose svarade och sade: »Men om de nu icke tro mig eller lyssna
      till mina ord, utan säga: 'HERREN har icke uppenbarat sig för
      dig'?»
  2.  Då sade HERREN till honom: »Vad är det du har i din hand?»
  3.  Han svarade: »En stav.»  Han sade: »Kasta den på marken.»  När han
      då kastade den på marken, förvandlades den till en orm; och Mose
      flydde för honom.
  4.  Men HERREN sade till Mose: »Räck ut din hand och tag honom i
      stjärten.»  Då räckte han ut sin hand och grep honom; och han
      förvandlades åter till en stav i hans hand.
  5.  Och HERREN sade: »Så skola de.  tro att HERREN, deras fäders
      Gud, Abrahams Gud, Isaks Gud och Jakobs Gud, har uppenbarat sig
      för dig.
  6.  Och HERREN sade ytterligare till honom: »Stick din hand i
      barmen.»  Och han stack sin hand i barmen.  När han sedan drog ut
      den, se, då var handen vit såsom snö av spetälska.
  7.  Åter sade han.  »Stick din hand tillbaka i barmen.»  Och han stack
      sin hand tillbaka i barmen.  När han sedan drog ut den igen ur
      barmen, se, då var den åter lik hans övriga kropp.
  8.  Och HERREN sade: »Om de icke vilja tro dig eller akta på det
      första tecknet, så måste de tro det andra tecknet.
  9.  Men om de icke ens tro dessa två tecken eller lyssna till dina
      ord, så tag av Nilflodens vatten och gjut ut det på torra
      landet, så skall vattnet, som du har tagit ur floden, förvandlas
      till blod på torra landet.»

 10.  Då sade Mose till HERREN: »Ack I Herre, jag är ingen talför man;
      jag har icke varit det förut, och jag är det icke heller nu,
      sedan du har talat till din tjänare, ty jag har ett trögt
      målföre och en trög tunga.
      >2 Mos. 6,12, 30.
 11.  HERREN sade till honom: »Vem har givit människan munnen, eller
      vem gör henne stum eller döv, seende eller blind?  Är det icke
      jag, HERREN?
      >Hes. 3,26 f.
 12.  Så gå nu åstad, jag skall vara med din mun och lära dig vad du
      skall tala.»
      >Matt. 10,19.
 13.  Men han sade: »Ack Herre, sänd ditt budskap med vilken annan du
      vill.»
 14.  Då upptändes HERRENS vrede mot Mose, och han sade: »Har du icke
      din broder Aron, leviten?  Jag vet att han är en man som kan
      tala.  Och han går nu åstad för att möta dig, och när han får se
      dig, skall han glädjas i sitt hjärta.
 15.  Och du skall tala till honom och lägga orden i hans mun; och jag
      skall vara med din mun och med hans mun, och jag skall lära eder
      vad I skolen göra.
      >2 Mos. 7,1 f.
 16.  Och han skall tala för dig till folket; alltså skall han vara
      för dig såsom mun, och du skall vara för honom såsom en gud.
 17.  Och du skall taga i din hand denna stav, med vilken du skall
      göra dina tecken.»

 18.  Därefter vände Mose tillbaka till sin svärfader Jeter och sade
      till honom: »Låt mig vända tillbaka till mina bröder i Egypten,
      för att se om de ännu leva.»  Jetro sade till Mose: »Gå i frid.»
 19.  Och HERREN sade till Mose i Midjan: »Vänd tillbaka till Egypten,
      ty alla de män äro döda, som stodo efter ditt liv.»
 20.  Då tog Mose sin hustru och sina söner och satte dem på sin åsna
      och for tillbaka till Egyptens land; och Mose tog Guds stav i
      sin hand.
      >2 Mos. 2,21 f. 18,2 f.

 21.  Och HERREN sade till Mose: »När du nu vänder tillbaka till
      Egypten så se till, att du inför Farao gör alla de under som jag
      har givit dig makt att göra.  Men jag skall förstocka hans
      hjärta, så att han icke släpper folket.
 22.  Och då skall du säga till Farao: Så säger HERREN: Israel är min
      förstfödde son,
      >Vish. 18,13. Syr. 36,14. Matt. 2,15.
 23.  och jag har sagt till dig: 'Släpp min son, så att han kan hålla
      gudstjänst åt mig.'  Men du har icke velat släppa honom.  Därför
      skall jag nu dräpa din förstfödde son.
      >2 Mos. 11,4 f. 12,29.

 24.  Och under resan hände sig att HERREN på ett viloställe kom emot
      honom och ville döda honom.
 25.  Då tog Sippora en skarp sten och skar bort förhuden på sin son
      och berörde honom därmed nedtill och sade: »Du är mig en
      blodsbrudgum.»
      >1 Mos. 17,14.
 26.  Så lät han honom vara.  Då sade hon åter: »Ja, en blodsbrudgum
      till omskärelse.»

 27.  Och HERREN sade till Aron: »Gå åstad och möt Mose i öknen.»  Då
      gick han åstad och träffade honom på Guds berg; och han kysste
      honom.
 28.  Och Mose berättade för Aron allt vad HERREN hade talat, när han
      sände honom, och om alla de tecken som han hade bjudit honom att
      göra.
 29.  Sedan gingo Mose och Aron åstad och församlade alla Israels
      barns äldste.
 30.  Och Aron omtalade allt vad HERREN hade talat till Mose; och han
      gjorde tecknen inför folkets ögon.
 31.  Då trodde folket; och när de hörde att HERREN hade sett till
      Israels barn, och att han hade sett deras betryck, böjde de sig
      ned och tillbådo.
*02/05 Andra Mosebok (Exodus), 5 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 5 Kapitlet

               Mose och Aron inför Farao.  Israels barns
                           ökade förtryck.

  1.  Därefter kommo Mose och Aron och sade till Farao: »Så säger
      HERREN, Israels Gud: Släpp mitt folk, så att de kunna hålla
      högtid åt mig i öknen.»
  2.  Men Farao svarade: »Vem är HERREN, eftersom jag på hans
      befallning skulle släppa Israel?  Jag vet icke av HERREN och vill
      ej heller släppa Israel.»
  3.  Då sade de: »Hebréernas Gud har visat sig för oss.  Så låt oss nu
      gå tre dagsresor in i öknen och offra åt HERREN, vår Gud, för
      att han icke må komma över oss med pest eller med svärd.»
      >2 Mos. 3,18.
  4.  Men konungen i Egypten svarade dem: »Mose och Aron, varför
      dragen I folket ifrån dess arbete?  Gån bort till edra
      dagsverken.
  5.  Ytterligare sade Farao: »Folket är ju redan alltför talrikt i
      landet, och likväl viljen I skaffa dem frihet ifrån deras
      dagsverken!»

  6.  Därefter bjöd Farao samma dag fogdarna och tillsyningsmännen
      över folket och sade:
  7.  »I skolen icke vidare såsom förut giva folket halm till att göra
      tegel.  Låten dem själva gå och skaffa sig halm.
  8.  Men samma antal tegel som de förut hava gjort skolen I ändå
      ålägga dem, utan något avdrag; ty de äro lata, därför ropa de
      och säga: 'Låt oss gå och offra åt vår Gud.'
  9.  Man måste lägga tungt arbete på dessa människor, så att de
      därigenom få något att göra och icke akta på lögnaktigt tal.»
 10.  Då gingo fogdarna och tillsyningsmännen över folket ut och sade
      till folket: »Så säger Farao: Jag vill icke längre giva eder
      halm.
 11.  Gån själva och skaffen eder halm, var I kunnen finna sådan; men
      i edert arbete skall intet avdrag göras.»
 12.  Då spridde sig folket över hela Egyptens land och samlade strå
      för att bruka det såsom halm.
 13.  Och fogdarna drevo på dem och sade: »Fullgören edert arbete, var
      dag det för den dagen bestämda, likasom när man gav eder halm.»
 14.  Och Israels barns tillsyningsmän, de som Faraos fogdar hade satt
      över dem, fingo uppbära hugg och slag, och man sade till dem:
      »Varför haven I icke såsom förut fullgjort edert förelagda
      dagsverke i tegel, varken i går eller i dag?»
 15.  Då kommo Israels barns tillsyningsmän och ropade till Farao och
      sade: »Varför gör du så mot dina tjänare?
 16.  Ingen halm giver man åt dina tjänare, och likväl säger man till
      oss: 'Skaffen fram tegel.'  Och se, dina tjänare få nu uppbära
      hugg och slag, fastän skulden ligger hos ditt eget folk.»
 17.  Men han svarade: »I ären lata, ja lata ären I.  Därför sägen I:
      'Låt oss gå och offra åt HERREN.'
 18.  Nej, gån i stället till edert arbete.  Halm skall man icke giva
      eder, men det bestämda antalet tegel måsten I ändå lämna.»

 19.  Då märkte Israels barns tillsyningsmän att det var illa ställt
      för dem, eftersom de hade fått det svaret att de icke skulle få
      något avdrag i det antal tegel, som de skulle lämna för var dag.
 20.  Och när de kommo ut ifrån Farao, träffade de Mose och Aron, som
      stodo där för att möta dem;
 21.  och de sade till dem: »Må HERREN hemsöka eder och döma eder,
      eftersom I haven gjort oss förhatliga för Farao och hans tjänare
      och satt dem svärdet i hand till att dräpa oss.
 22.  Då vände sig Mose åter till HERREN och sade: »Herre, varför har
      du gjort så illa mot detta folk?  Varför har du sänt mig?
 23.  Allt ifrån den tid då jag gick till Farao för att tala i ditt
      namn har han ju gjort illa mot detta folk, och du har ingalunda
      räddat ditt folk.
*02/06 Andra Mosebok (Exodus), 6 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 6 Kapitlet

                Förnyade löften och uppdrag till Mose.
                     Moses och Arons släkttavla.

  1.  Men HERREN sade till Mose: »Nu skall du få se vad jag skall göra
      med Farao; ty genom min starka hand skall han nödgas släppa dem,
      ja, han skall genom min starka hand nödgas driva dem ut ur sitt
      land.»
      >2 Mos. 11,1. 12,33.
  2.  Och Gud talade till Mose och sade till honom: »Jag är HERREN.
  3.  För Abraham, Isak och Jakob uppenbarade jag mig såsom 'Gud den
      Allsmäktige', men under mitt namn 'HERREN' var jag icke känd av
      dem.
      >1 Mos. 17,1. 26,24. 35,11.
  4.  Och jag upprättade ett förbund med dem och lovade att giva dem
      Kanaans land, det land där de bodde såsom främlingar.
  5.  Och nu har jag hört Israels barns jämmer över att egyptierna
      hålla dem i träldom, och jag har kommit ihåg mitt förbund.
  6.  Säg därför till Israels barn: 'Jag är HERREN, och jag skall föra
      eder ut från trälarbetet hos egyptierna och rädda eder från
      träldomen under dem, och jag skall förlossa eder med uträckt arm
      och genom stora straffdomar.
  7.  Och jag skall taga eder till mitt folk och vara eder Gud; och I
      skolen förnimma att jag är HERREN eder Gud, han som för eder ut
      från trälarbetet hos egyptierna.
  8.  Och jag skall föra eder till det land som jag med upplyft hand
      har lovat giva åt Abraham, Isak och Jakob; det skall jag giva
      eder till besittning.  Jag är HERREN.'»
      >Hes. 20,5 f.
  9.  Detta allt sade Mose till Israels barn, men de hörde icke på
      Mose, av otålighet och för det hårda arbetets skull.

 10.  Därefter talade HERREN till Mose och sade:
 11.  »Gå och tala med Farao, konungen i Egypten, att han släpper
      Israels barn ut ur sitt land.»
 12.  Men Mose talade inför HERREN och sade: »Israels barn höra ju
      icke på mig; huru skulle då Farao vilja höra mig -- mig som har
      oomskurna läppar?»
      >2 Mos. 4,10.
 13.  Men HERREN talade till Mose och Aron och gav dem befallning till
      Israels barn och till Farao, konungen i Egypten, om att Israels
      barn skulle föras ut ur Egyptens land.

 14.  Dessa voro huvudmännen för deras familjer.

      Rubens, Israels förstföddes, söner voro Hanok och Pallu, Hesron
      och Karmi.  Dessa voro Rubens släkter.
      >1 Mos. 46,9 f. 4 Mos. 26,5 f. 1 Krön. 5,1 f.

 15.  Simeons söner voro Jemuel, Jamin, Ohad, Jakin, Sohar och Saul,
      den kananeiska kvinnans son.  Dessa voro Simeons släkter.

 16.  Och dessa voro namnen på Levis söner, efter deras ättföljd:
      Gerson, Kehat och Merari.  Och Levi blev ett hundra trettiosju år
      gammal.
      >4 Mos. 3,17 f. 26,57 f. 1 Krön. 6,1 f. 23,6 f.
 17.  Gersons söner voro Libni och Simei, efter deras släkter.
 18.  Kehats söner voro Amram, Jishar, Hebron och Ussiel.  Och Kehat
      blev ett hundra trettiotre år gammal.
 19.  Meraris söner voro Maheli och Musi.  Dessa voro leviternas
      släkter, efter deras ättföljd.
 20.  Men Amram tog sin faders syster Jokebed till hustru, och hon
      födde åt honom Aron och Mose.  Och Amram blev ett hundra
      trettiosju år gammal.
 21.  Jishars söner voro Kora, Nefeg och Sikri.
 22.  Ussiels söner voro Misael, Elsafan och Sitri.
 23.  Och Aron tog till hustru Eliseba, Amminadabs dotter, Nahesons
      syster, och hon födde åt honom Nadab och Abihu, Eleasar och
      Itamar.
      >4 Mos. 3,1 f.
 24.  Koras söner voro Assir, Elkana och Abiasaf.  Dessa voro
      koraiternas släkter.
 25.  Och Eleasar, Arons son, tog en av Putiels döttrar till hustru,
      och hon födde åt honom Pinehas.  Dessa voro huvudmännen för
      leviternas familjer, efter deras släkter.
 26.  Så förhöll det sig med Aron och Mose, dem till vilka HERREN
      sade: »Fören Israels barn ut ur Egyptens land, efter deras
      härskaror.
      >Apg. 7,36.
 27.  Det var dessa som talade med Farao, konungen i Egypten, om att
      de skulle föra Israels barn ut ur Egypten.  Så förhöll det sig
      med Mose och Aron,
 28.  Och när HERREN talade till Mose i Egyptens land,
 29.  talade han så till Mose: »Jag är HERREN.  Tala till Farao,
      konungen i Egypten, allt vad jag talar till dig.»
 30.  Men Mose sade inför HERREN: »Se, jag har oomskurna läppar; huru
      skulle då Farao vilja höra på mig?»
*02/07 Andra Mosebok (Exodus), 7 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 7 Kapitlet

                   Undret med Moses stav.  Vattnets
                        förvandling till blod.

  1.  Men HERREN sade till Mose: »Se, jag har satt dig att vara såsom
      en gud för Farao, och din broder Aron skall vara din profet.
      >2 Mos. 4,15 f.
  2.  Du skall tala allt vad jag bjuder dig; sedan skall din broder
      Aron tala med Farao om att han måste släppa Israels barn ut ur
      sitt land.
  3.  Men jag skall förhärda Faraos hjärta och skall göra många tecken
      och under i Egyptens land.
  4.  Farao skall icke höra på eder; men jag skall lägga min hand på
      Egypten och skall föra mina härskaror, mitt folk, Israels barn,
      ut ur Egyptens land, genom stora straffdomar.
  5.  Och egyptierna skola förnimma att jag är HERREN, när jag räcker
      ut min hand över Egypten och för Israels barn ut från dem.»

  6.  Och Mose och Aron gjorde så; de gjorde såsom HERREN hade bjudit
      dem.
  7.  Men Mose var åttio år gammal och Aron åttiotre år gammal, när de
      talade med Farao.

  8.  Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
  9.  »När Farao talar till eder och säger: 'Låten oss se något
      under', då skall du säga till Aron: 'Tag din stav och kasta den
      inför Farao', så skall den bliva en stor orm.»
 10.  Då gingo Mose och Aron till Farao och gjorde såsom HERREN hade
      bjudit.  Aron kastade sin stav inför Farao och hans tjänare, och
      den blev en stor orm.
      >Vish. 10,16.
 11.  Då kallade också Farao till sig sina vise och trollkarlar; och
      dessa, de egyptiska spåmännen, gjorde ock detsamma genom sina
      hemliga konster:
      >2 Tim. 3,8.
 12.  de kastade var och en sin stav, och dessa blevo stora ormar.  Men
      Arons stav uppslukade deras stavar.
 13.  Dock förblev Faraos hjärta förstockat, och han hörde icke på
      dem, såsom HERREN hade sagt.

 14.  Därefter sade HERREN till Mose: »Faraos hjärta är tillslutet,
      han vill icke släppa folket.
 15.  Gå till Farao i morgon bittida -- han går nämligen då ut till
      vattnet -- och ställ dig i hans väg, på stranden av
      Nilfloden.  Och tag i din hand staven som förvandlades till en
      orm.
 16.  Och säg till honom: HERREN, hebréernas Gud, sände mig till dig
      och lät säga dig: 'Släpp mitt folk, så att de kunna hålla
      gudstjänst åt mig i öknen.'  Men se, du har hitintills icke velat
      höra.
 17.  Därför säger nu HERREN så: 'Härav skall du förnimma att jag är
      HERREN: se, med staven som jag håller i min hand vill jag slå på
      vattnet i Nilfloden, och då skall det förvandlas till blod.
 18.  Och fiskarna i floden skola dö, och floden skall bliva
      stinkande, så att egyptierna skola vämjas vid att dricka vatten
      ifrån floden.'»
 19.  Och HERREN sade till Mose: »Säg till Aron: Tag din stav, och
      räck ut din hand över egyptiernas vatten, över deras strömmar,
      kanaler och sjöar och alla andra vattensamlingar, så skola de
      bliva blod; över hela Egyptens land skall vara blod, både i
      träkärl och i stenkärl.»
 20.  Och Mose och Aron gjorde såsom HERREN hade bjudit.  Han lyfte upp
      staven och slog vattnet i Nilfloden inför Faraos och hans
      tjänares ögon; då förvandlades allt vatten floden till blod.
      >Ps. 78,44. 105,29.
 21.  Och fiskarna i floden dogo, och floden blev stinkande, så att
      egyptierna icke kunde dricka vatten ifrån floden; och blodet var
      över hela Egyptens land.
 22.  Men de egyptiska spåmännen gjorde detsamma genom sina hemliga
      konster.  Så förblev Faraos hjärta förstockat, och han hörde icke
      på dem, såsom HERREN hade sagt.
 23.  Och Farao vände om och gick hem och aktade icke heller på detta.
 24.  Men i hela Egypten grävde man runt omkring Nilfloden efter
      vatten till att dricka; ty vattnet i floden kunde man icke
      dricka.
 25.  Och så förgingo sju dagar efter det att HERREN hade slagit
      Nilfloden.
*02/08 Andra Mosebok (Exodus), 8 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 8 Kapitlet

                Egypten hemsökes med paddor, med mygg
                         och med flugsvärmar.

  1.  Därefter sade HERREN till Mose: »Gå till Farao och säg till
      honom: Så säger HERREN: Släpp mitt folk, så att de kunna hålla
      gudstjänst åt mig.
  2.  Men om du icke vill släppa dem, se, då skall jag hemsöka hela
      ditt land med paddor.
  3.  Nilfloden skall frambringa ett vimmel av paddor, och de skola
      stiga upp och komma in i ditt hus och i din sovkammare och upp i
      din säng, och in i dina tjänares hus och bland ditt folk, och i
      dina bakugnar och baktråg.
  4.  Ja, på dig själv och ditt folk och alla dina tjänare skola
      paddorna stiga upp.»
  5.  Och HERREN sade till Mose: »Säg till Aron: Räck ut din hand med
      din stav över strömmarna, kanalerna och sjöarna, och låt så
      paddor stiga upp över Egyptens land.»
  6.  Då räckte Aron ut sin hand över Egyptens vatten, och paddor
      stego upp och övertäckte Egyptens land.
      >Ps. 78,45. 105,30.
  7.  Men spåmännen gjorde detsamma genom sina hemliga konster och
      läto paddor stiga upp över Egyptens land.

  8.  Då kallade Farao Mose och Aron till sig och sade: »Bedjen till
      HERREN, att han tager bort paddorna från mig och mitt folk, så
      skall jag släppa folket, så att de kunna offra åt HERREN.»
  9.  Mose sade till Farao: »Dig vare tillstatt att förelägga mig en
      tid inom vilken jag, genom att bedja för dig och dina tjänare
      och ditt folk, skall skaffa bort paddorna från dig och dina hus,
      så att de finnas kvar allenast i Nilfloden.
 10.  Han svarade: »Till i morgon.»  Då sade han: »Må det ske såsom du
      har sagt, så att du får förnimma att ingen är såsom HERREN, vår
      Gud.
 11.  Paddorna skola vika bort ifrån dig och dina hus och ifrån dina
      tjänare och ditt folk och skola finnas kvar allenast i
      Nilfloden.»
 12.  Så gingo Mose och Aron ut ifrån Farao.  Och Mose ropade till
      HERREN om hjälp mot paddorna som han hade låtit komma över
      Farao.
 13.  Och HERREN gjorde såsom Mose hade begärt: paddorna dogo och
      försvunno ifrån husen, gårdarna och fälten.
 14.  Och man kastade dem tillsammans i högar, här en och där en; och
      landet uppfylldes av stank.
 15.  Men när Farao såg att han hade fått lättnad, tillslöt han sitt
      hjärta och hörde icke på dem, såsom HERREN hade sagt.

 16.  Därefter sade HERREN till Mose: »Säg till Aron: Räck ut din stav
      och slå i stoftet på jorden, så skall därav bliva mygg i hela
      Egyptens land.»
 17.  Och de gjorde så: Aron räckte ut sin hand med sin stav och slog
      i stoftet på jorden; då kom mygg på människor och boskap.  Av
      allt stoft på marken blev mygg i hela Egyptens land.
 18.  Och spåmännen ville göra detsamma genom sina hemliga konster och
      försökte skaffa fram mygg, men de kunde icke.  Och myggen kom på
      människor och boskap.
      >Vish.17,7.
 19.  Då sade spåmännen till Farao: »Detta är Guds finger.»  Men Faraos
      hjärta förblev förstockat, och han hörde icke på dem, såsom
      HERREN hade sagt.
      >Luk. 11,20.

 20.  Därefter sade HERREN till Mose: »Träd i morgon bittida fram
      inför Farao -- han går nämligen då ut till vattnet -- och säg
      till honom: så säger HERREN: Släpp mitt folk, så att de kunna
      hålla guds tjänst åt mig.
 21.  Ty om du icke släpper mitt folk, de, då skall jag sända svärmar
      av flugor över dig och dina tjänare och ditt folk och dina hus,
      så att egyptiernas hus skola bliva uppfyllda av flugsvärmar, ja,
      själva marken på vilken de stå.
 22.  Men på den dagen skall jag göra ett undantag för landet Gosen,
      där mitt folk bor, så att inga flugsvärmar skola finnas där, på
      det att du må förnimma att jag är HERREN här i landet.
 23.  Så skall jag förlossa mitt folk och göra en åtskillnad mellan
      mitt folk och ditt.  I morgon skall detta tecken ske.»
 24.  Och HERREN gjorde så: stora flugsvärmar kommo in i Faraos och i
      hans tjänares hus; och överallt i Egypten blev landet fördärvat
      av flugsvärmarna.
      >Ps. 78,45. Vish. 16,9.

 25.  Då kallade Farao Mose och Aron till sig och sade: »Gån åstad och
      offren åt eder Gud här i landet.»
 26.  Men Mose svarade: »Det går icke an att vi göra så; ty vi offra
      åt HERREN, vår Gud, sådant som för egyptierna är en
      styggelse.  Om vi nu inför egyptiernas ögon offra sådant som för
      dem är en styggelse, skola de säkert stena oss.
      >1 Mos. 46,34.
 27.  Så låt oss nu gå tre dagsresor in i öknen och offra åt HERREN,
      vår Gud, såsom han befaller oss.»
      >2 Mos. 3,18.
 28.  Då sade Farao: »Jag vill släppa eder, så att I kunnen offra åt
      HERREN, eder Gud, i öknen; allenast mån I icke gå alltför långt
      bort.  Bedjen för mig.
 29.  Mose svarade: »Ja, när jag kommer ut från dig, skall jag bedja
      till HERREN, så att flugsvärmarna i morgon vika bort ifrån
      Farao, ifrån hans tjänare och hans folk.  Allenast må Farao icke
      mer handla svikligt och vägra att släppa folket, så att de kunna
      offra åt HERREN.
 30.  Och Mose gick ut ifrån Farao och bad till HERREN.
 31.  Och HERREN gjorde såsom Mose sade begärt: han skaffade bort
      flugsvärmarna ifrån Farao, ifrån hans tjänare och hans folk, så
      att icke en enda fluga blev kvar.
 32.  Men Farao tillslöt sitt hjärta också denna gång och släppte icke
      folket.
*02/09 Andra Mosebok (Exodus), 9 Kapitlet
                  Andra Mosebok (Exodus), 9 Kapitlet

                Egypten hemsökes med boskapspest, med
                        bölder och med hagel.

  1.  Därefter sade HERREN till Mose: »Gå till Farao och tala till
      honom: Så säger HERREN, hebréernas Gud: Släpp mitt folk, så att
      de kunna hålla gudstjänst åt mig.
  2.  Ty om du icke vill släppa dem, utan kvarhåller dem längre,
  3.  se, då skall HERRENS hand med en mycket svår pest komma över din
      boskap på marken, över hästar, åsnor och kameler, över fäkreatur
      och får.
  4.  Men HERREN skall därvid göra en åtskillnad mellan israeliternas
      boskap och egyptiernas, så att intet av de djur som tillhöra
      Israels barn skall dö.»
  5.  Och HERREN bestämde en tid och sade: »I morgon skall HERREN göra
      så i landet.»
  6.  Och dagen därefter gjorde HERREN så, och all egyptiernas boskap
      dog.  Men av Israels barns boskap dog icke ett enda djur;
  7.  när Farao sände och hörde efter, se, då hade icke så mycket som
      ett enda djur av Israels boskap dött.  Men Faraos hjärta var
      tillslutet, och han släppte icke folket

  8.  Därefter sade HERREN till Mose och Aron: »Tagen edra händer
      fulla med sot ur smältugnen, och må sedan Mose strö ut det, upp
      mot himmelen, inför Faraos ögon,
  9.  så skall därav bliva ett damm över hela Egyptens land, och därav
      skola uppstå bulnader, som slå ut med blåsor, på människor och
      boskap i hela Egyptens land.»
 10.  Då togo de sot ur smältugnen och trädde inför Farao, och Mose
      strödde ut det, upp mot himmelen; och därav uppstodo bulnader,
      som slogo ut med blåsor, på människor och boskap.
 11.  Och spåmännen kunde icke hålla stånd mot Mose för bulnadernas
      skull, ty bulnader uppstodo på spåmännen såväl som på alla andra
      egyptier.
 12.  Men HERREN förstockade Faraos hjärta, så att han icke hörde på
      dem, såsom HERREN hade sagt till Mose.

 13.  Därefter sade HERREN till Mose: »Träd i morgon bittida fram
      inför Farao och säg till honom: Så säger HERREN, hebréernas Gud:
      Släpp mitt folk, så att de kunna hålla gudstjänst åt mig.
 14.  Annars skall jag nu sända alla mina hemsökelser över dig själv
      och över dina tjänare och ditt folk, på det att du må förnimma
      att ingen är såsom jag på hela jorden.
 15.  Ty jag hade redan räckt ut min land för att slå dig och ditt
      folk med pest, så att du skulle bliva utrotad från jorden;
 16.  men jag skonade dig, just därför att jag ville låta min kraft
      bliva uppenbarad för dig och mitt namn bliva förkunnat på hela
      jorden.
      >Rom. 9,17.
 17.  Om du ytterligare lägger hinder i vägen för mitt folk och icke
      släpper dem,
 18.  se, då skall jag i morgon vid denna tid låta ett mycket svårt
      hagel komma, sådant att dess like icke har varit i Egypten, allt
      ifrån den dag dess grund blev lagd ända till nu.
 19.  Så sänd nu bort och låt bärga din boskap och allt vad du annars
      har ute på marken.  Ty alla människor och all boskap som då
      finnas ute på marken och icke hava kommit under tak, de skola
      träffas av haglet och bliva dödade.»
 20.  Den som nu bland Faraos tjänare fruktade HERRENS ord, han lät
      sina tjänare och sin boskap söka skydd i husen;
 21.  men den som icke aktade på HERRENS ord, han lät sina tjänare och
      sin boskap bliva kvar ute på marken.

 22.  Och HERREN sade till Mose: »Räck din hand upp mot himmelen, så
      skall hagel falla över hela Egyptens land, över människor och
      boskap och över alla markens örter i Egyptens land.»
 23.  Då räckte Mose sin stav upp mot himmelen, och HERREN lät det
      dundra och hagla, och eld for ned mot jorden, så lät HERREN
      hagel komma över Egyptens land.
      >Ps. 78,47 f. 105,32 f. Vish. 16,16.
 24.  Och det haglade, och bland hagelskurarna flammade eld; och
      haglet var så svårt, att dess like icke hade varit i hela
      Egyptens land från den tid det blev befolkat.
 25.  Och i hela Egyptens land slog haglet ned allt som fanns på
      marken, både människor och djur; och haglet slog ned alla
      markens örter och slog sönder alla markens träd.
 26.  Allenast i landet Gosen, där Israels barn voro, haglade det
      icke.

 27.  Då sände Farao och lät kalla till sig Mose och Aron och sade
      till dem: »Jag har syndat denna gång.  Det är HERREN som är
      rättfärdig; jag och mitt folk hava gjort orätt.
 28.  Bedjen till HERREN, ty hans dunder och hagel har varat länge
      nog; så skall jag släppa eder, och I skolen icke behöva bliva
      kvar längre.»
 29.  Mose svarade honom: »När jag kommer ut ur staden, skall jag
      uträcka mina händer till HERREN; då skall dundret upphöra och
      intet hagel mer komma, på det att du må förnimma att landet är
      HERRENS.
      >Ps. 24,1.
 30.  Dock vet jag väl att du och dina tjänare ännu icke frukten för
      HERREN Gud.»
 31.  Så slogos då linet och kornet ned, ty kornet hade gått i ax och
      linet stod i knopp;
 32.  men vetet och spälten slogos icke ned, ty de äro sensäd.
 33.  Och Mose gick ifrån Farao ut ur staden och uträckte sina händer
      till HERREN; och dundret och haglet upphörde, och regnet
      strömmade icke mer ned på jorden.
 34.  Men när Farao såg att regnet och haglet och dundret hade
      upphört, framhärdade han i sin synd och tillslöt sitt hjärta,
      han själv såväl som hans tjänare.
 35.  Så förblev Faraos hjärta förstockat, och han släppte icke
      Israels barn, såsom HERREN hade sagt genom Mose.
*02/10 Andra Mosebok (Exodus), 10 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 10 Kapitlet

               Egypten hemsökes med gräshoppor och med
                               mörker.

  1.  Därefter sade HERREN till Mose: »Gå till Farao; ty jag har
      tillslutit hans och hans tjänares hjärtan, för att jag skulle
      göra dessa mina tecken mitt ibland dem,
  2.  och för att du sedan skulle kunna förtälja för din son och din
      sonson vilka stora gärningar jag har utfört bland egyptierna,
      och vilka tecken jag har gjort bland dem, så att I förnimmen att
      jag är HERREN.»
  3.  Då gingo Mose och Aron till Farao och sade till honom: »Så säger
      HERREN, hebréernas Gud: Huru länge vill du vara motsträvig och
      icke ödmjuka dig inför mig?  Släpp mitt folk, så att de kunna
      hålla gudstjänst åt mig.
  4.  Ty om du icke vill släppa mitt folk, se, då skall jag i morgon
      låta gräshoppor komma över ditt land.
  5.  Och de skola övertäcka marken så att man icke kan se marken; och
      de skola äta upp återstoden av den kvarleva som har blivit över
      åt eder efter haglet, och de skola aväta alla edra träd, som
      växa på marken.
  6.  Och dina hus skola bliva uppfyllda av dem, så ock alla dina
      tjänares hus och alla egyptiers hus, så att dina fäder och dina
      faders fäder icke hava sett något sådant, från den dag de blevo
      till på jorden ända till denna dag.»  Och han vände sig om och
      gick ut ifrån Farao.

  7.  Men Faraos tjänare sade till honom: »Huru länge skall denne vara
      oss till förfång?  Släpp männen, så att de kunna hålla gudstjänst
      åt HERREN, sin Gud.  Inser du icke ännu att Egypten bliver
      fördärvat?»
  8.  Då hämtade man Mose och Aron tillbaka till Farao.  Och han sade
      till dem: »I mån gå åstad och hålla gudstjänst åt HERREN, eder
      Gud.  Men vilka äro nu de som skola gå?»
  9.  Mose svarade: »Vi vilja gå både unga och gamla; vi vilja gå med
      söner och döttrar, med får och fäkreatur; ty en HERRENS högtid
      skola vi hålla.»
 10.  Då sade han till dem: »Må HERREN: vara med eder lika visst som
      jag släpper eder med edra kvinnor och barn!  Där ser man att I
      haven ont i sinnet!
 11.  Nej; I män mån gå åstad och hålla gudstjänst åt HERREN; det var
      ju detta som I begärden.»  Och man drev dem ut ifrån Farao.

 12.  Och HERREN sade till Mose: »Räck ut din hand över Egyptens land,
      så att gräshoppor komma över Egyptens land och äta upp alla
      örter i landet, allt vad haglet har lämnat kvar.»
 13.  Då räckte Mose ut sin stav över Egyptens land, och HERREN lät en
      östanvind blåsa över landet hela den dagen och hela natten; och
      när det blev morgon, förde östanvinden gräshopporna fram med
      sig.
      >Ps. 78,46. 105,34 f. Joel 1,4. Vish. 16,9.
 14.  Och gräshopporna kommo över hela Egyptens land och slogo i stor
      mängd ned över hela Egyptens område; en sådan myckenhet av
      gräshoppor hade aldrig tillförne kommit och skall icke heller
      hädanefter komma.
 15.  De övertäckte hela marken, så att marken blev mörk; och de åto
      upp alla örter i landet och all frukt på träden, allt som haglet
      hade lämnat kvar; intet grönt blev kvar på träden eller på
      markens örter i hela Egyptens land.

 16.  Då kallade Farao med hast Mose och Aron till sig och sade: »Jag
      har syndat mot HERREN, eder Gud, och mot eder.
 17.  Men förlåt nu min synd denna enda gång; och bedjen till HERREN,
      eder Gud, att han avvänder allenast denna dödsplåga ifrån mig.»
 18.  Då gick han ut ifrån Farao och bad till HERREN.
 19.  Och HERREN vände om vinden och lät en mycket stark västanvind
      komma; denna fattade i gräshopporna och kastade dem i Röda
      havet, så att icke en enda gräshoppa blev kvar inom Egyptens
      hela område.
 20.  Men HERREN förstockade Faraos hjärta, så att han icke släppte
      Israels barn.

 21.  Därefter sade HERREN till Mose: »Räck din hand upp mot himmelen,
      så skall över Egyptens land komma ett sådant mörker, att man kan
      taga på det.»
 22.  Då räckte Mose sin hand upp mot himmelen, och ett tjockt mörker
      kom över hela Egyptens land i tre dagar.
      >Ps. 105,28. Vish. 17,2.
 23.  Ingen kunde se den andre, och ingen kunde röra sig från sin
      plats i tre dagar.  Men alla Israels barn hade ljust där de
      bodde.
      >Vish. 17,20 f. 18,1.
 24.  Då kallade Farao Mose till sig och sade: »Gån åstad och hållen
      gudstjänst åt HERREN; låten allenast edra får och fäkreatur
      bliva kvar.  Också edra kvinnor och barn må gå med eder.»
 25.  Men Mose sade: »Du måste ock låta oss få slaktoffer och
      brännoffer att offra åt HERREN, vår Gud.
 26.  Också vår boskap måste gå med oss, och icke en klöv får bliva
      kvar; ty därav måste vi taga det varmed vi skola hålla
      gudstjänst åt HERREN, vår Gud.  Och förrän vi komma dit, veta vi
      själva icke vad vi böra offra åt HERREN.»
 27.  Men HERREN förstockade Faraos hjärta, så att han icke ville
      släppa dem.
 28.  Och Farao sade till honom: »Gå bort ifrån mig, och tag dig till
      vara för att ännu en gång komma inför mitt ansikte; ty på den
      dag du kommer inför mitt ansikte skall du dö.»
 29.  Mose svarade: »Du har talat rätt; jag skall icke vidare komma
      inför ditt ansikte.»
*02/11 Andra Mosebok (Exodus), 11 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 11 Kapitlet

                     Den sista plågan förkunnas.

  1.  Därefter sade HERREN till Mose: »Ännu en plåga skall jag låta
      komma över Farao och över Egypten; sedan skall han släppa eder
      härifrån; ja, han skall till och med driva eder ut härifrån, när
      han släpper eder.
      >2 Mos. 6,1.
  2.  Så tala nu till folket, och säg att var och en av dem, man såväl
      som kvinna, skall av sin nästa begära klenoder av silver och
      guld.»
      >2 Mos. 3,21 f. 12,35 f.
  3.  Och HERREN lät folket finna nåd för egyptiernas ögon.  Ja, mannen
      Mose hade stort anseende i Egyptens land, både hos Faraos
      tjänare och hos folket.
      >Syr. 45,1 f.

  4.  Och Mose sade: »Så säger HERREN: Vid midnattstid skall jag gå
      fram genom Egypten.
  5.  Och då skall allt förstfött i Egyptens land dö, från den
      förstfödde hos Farao, som sitter på tronen, ända till den
      förstfödde hos tjänstekvinnan, som arbetar vid handkvarnen, så
      ock allt förstfött ibland boskapen.
      >2 Mos. 12,29.
  6.  Och ett stort klagorop skall upphävas i hela Egyptens land,
      sådant att dess like aldrig har varit hört och aldrig mer skall
      höras.
  7.  Men icke en hund skall gläfsa mot någon av Israels barn, varken
      mot människor eller mot boskap.  Så skolen I förnimma att HERREN
      gör en åtskillnad mellan Egypten och Israel.
  8.  Då skola alla dina tjänare här komma ned till mig och buga sig
      för mig och säga: 'Drag ut, du själv med allt folket som följer
      dig.'  Och sedan skall jag draga ut.»  Därefter gick han bort
      ifrån Farao i vredesmod.

  9.  Men HERREN sade till Mose: »Farao skall neka att höra eder, på
      det att jag må låta många under ske i Egyptens land.»
      >2 Mos. 7,3.
 10.  Och Mose och Aron gjorde alla dessa under inför Farao; men
      HERREN förstockade Faraos hjärta, så att han icke släppte
      Israels barn ut ur sitt land.
      >1 Sam. 6,6.
*02/12 Andra Mosebok (Exodus), 12 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 12 Kapitlet

                 Påskhögtiden instiftas.  Egyptiernas
               förstfödda dödas.  Israeliterna bryta upp
                            från Egypten.

  1.  Och HERREN talade till Mose och Aron i Egyptens land och sade:

  2.  Denna månad skall hos eder vara den främsta månaden, den skall
      hos eder vara den första av årets månader.
  3.  Talen till Israels hela menighet och sägen: På tionde dagen i
      denna månad skall var husfader taga sig ett lamm, så att vart
      hushåll får ett lamm.
  4.  Men om hushållet är för litet till ett lamm, så skola husfadern
      och hans närmaste granne taga ett lamm tillsammans, efter
      personernas antal.  För vart lamm skolen I beräkna ett visst
      antal, i mån av vad var och en äter.
  5.  Ett felfritt årsgammalt lamm av hankön skolen I utvälja; av
      fåren eller av getterna skolen I taga det.
  6.  Och I skolen förvara det intill fjortonde dagen i denna månad;
      då skall man -- Israels hela församlade menighet -- slakta det
      vid aftontiden.
      >5 Mos. 16,6.
  7.  Och man skall taga av blodet och stryka på båda dörrposterna och
      på övre dörrträet i husen där man äter det.
  8.  Och man skall äta köttet samma natt; det skall vara stekt på
      eld, och man skall äta det med osyrat bröd jämte bittra örter.
      >1 Kor. 5,8.
  9.  I skolen icke äta något därav rått eller kokt i vatten, utan det
      skall vara stekt på eld, med huvud, fötter och innanmäte.
 10.  Och I skolen icke lämna något därav kvar till morgonen; skulle
      något därav bliva kvar till morgonen, skolen I bränna upp det i
      eld.
 11.  Och I skolen äta det så: I skolen vara omgjordade kring edra
      länder, hava edra skor på fötterna och edra stavar i
      händerna.  Och I skolen äta det med hast.  Detta är HERRENS
      Påsk[1].
 12.  Ty jag skall på den natten gå fram genom Egyptens land och slå
      allt förstfött i Egyptens land, både människor och boskap; och
      över Egyptens alla gudar skall jag hålla dom; jag är HERREN.
      >4 Mos. 33,4.
 13.  Och blodet skall vara ett tecken, eder till räddning, på de hus
      i vilka I ären; ty när jag ser blodet, skall jag gå förbi
      eder.  Och ingen hemsökelse skall drabba eder med fördärv, när
      jag slår Egyptens land.

 14.  Och I skolen hava denna dag till en åminnelsedag och fira den
      såsom en HERRENS högtid.  Såsom en evärdlig stiftelse skolen I
      fira den, släkte efter släkte.
 15.  I sju dagar skolen I äta osyrat bröd; redan på första dagen
      skolen I skaffa bort all surdeg ur edra hus.  Ty var och en som
      äter något syrat, från den första dagen till den sjunde, han
      skall utrotas ur Israel.
      >2 Mos. 23,15. 34,18. 5 Mos. 16,16.
 16.  På den första dagen skolen I hålla en helig sammankomst; I
      skolen ock på den sjunde dagen hålla en helig sammankomst.  På
      dem skall intet arbete göras; allenast det som var och en
      behöver till mat, det och intet annat må av eder tillredas.
 17.  Och I skolen hålla det osyrade brödets högtid, eftersom jag på
      denna samma dag har fört edra härskaror ut ur Egyptens
      land.  Därför skolen I, släkte efter släkte, hålla denna dag
      såsom en evärdlig stiftelse.
 18.  I första månaden, på fjortonde dagen i månaden, om aftonen,
      skolen I äta osyrat bröd, och I skolen fortfara därmed ända till
      aftonen på tjuguförsta dagen i månaden.
      >3 Mos. 23,5 f. 4 Mos. 28,16 f. Jos. 5,10.
 19.  I sju dagar må ingen surdeg finnas i edra hus; ty var och en son
      äter något syrligt, han skall utrotas ur Israels menighet, evad
      han är främling eller inföding i landet.
 20.  Intet syrligt skolen I äta; var I än ären bosatta skolen I äta
      osyrat bröd.

 21.  Och Mose kallade till sig alla de äldste i Israel och sade till
      dem: »Begiven eder hem, och tagen eder ett lamm för vart hushåll
      och slakten påskalammet.
      >Hebr. 11,28.
 22.  Och tagen en knippa isop och doppen den i blodet som är i
      skålen, och bestryken det övre dörr träet och båda dörrposterna
      med blodet som är i skålen; och ingen av eder må gå ut genom sin
      hus dörr intill morgonen.
 23.  Ty HERREN skall gå fram för att hemsöka Egypten; men när ha ser
      blodet på det övre dörrträet och på de två dörrposterna, skall
      HERREN gå förbi dörren och icke tillstädja Fördärvaren[2] att
      komma i i edra hus och hemsöka eder.
 24.  Detta skolen I hålla; det skall vara en stadga för dig och dina
      barn till evärdlig tid.
 25.  Och när I kommen in i det land som HERREN skall giva åt eder,
      såsom han har lovat, skolen I hålla denna gudstjänst.
 26.  När då edra barn fråga eder: 'Vad betyder denna eder
      gudstjänst?',
 27.  skolen I svara: 'Det är ett påskoffer åt HERREN, därför att han
      gick förbi Israels barns hus i Egypten, när han hemsökte
      Egypten, men skonade våra hus.'»  Då böjde folket sig ned och
      tillbad.
 28.  Och Israels barn gingo åstad och gjorde så; de gjorde såsom
      HERREN hade bjudit Mose och Aron.

 29.  Och vid midnattstiden slog HERREN allt förstfött i Egyptens
      land, från den förstfödde hos Farao, som satt på tronen, ända
      till den förstfödde hos fången, som satt i fängelset, så ock
      allt förstfött ibland boskapen.
      >Ps. 78,51. 105,36. 136,10. Vish. 18,10 f.
 30.  Då stod Farao upp om natten jämte alla sina tjänare och alla
      egyptier, och ett stort klagorop upphävdes i Egypten; ty intet
      hus fanns, där icke någon död låg.
 31.  Och han kallade Mose och Aron till sig om natten och sade: »Stån
      upp och dragen ut från mitt folk, I själva och Israels barn; och
      gån åstad och hållen gudstjänst åt HERREN, såsom I haven begärt.
 32.  Tagen ock edra får och edra fäkreatur, såsom I haven begärt, och
      gån åstad, och välsignen därvid mig.»
 33.  Och egyptierna trängde på folket för att med hast få dem ut ur
      landet, ty de tänkte: »Eljest dö vi allasammans.»
 34.  Och folket tog med sig sin deg, innan den ännu hade blivit
      syrad; de togo sina baktråg och lindade in dem i mantlarna och
      buro dem på sina axlar.
 35.  Och Israels barn hade gjort såsom Mose sade: de hade av
      egyptierna begärt deras klenoder av silver och guld, så ock
      kläder.
      >2 Mos. 3,22. 11,2. Ps. 105,37.
 36.  Och HERREN hade låtit folket finna nåd för egyptiernas ögon, så
      att de gåvo dem vad de begärde.  Så togo de byte från
      egyptierna.

 37.  Och Israels barn bröto upp och drogo från Rameses till Suckot,
      vid pass sex hundra tusen män till fots, förutom kvinnor och
      barn.
      >1 Mos. 47,11. 4 Mos. 1,46. 2,32. 33,5.
 38.  En hop folk av allahanda slag drog ock åstad med dem, därtill
      får och fäkreatur, boskap i stor myckenhet.
 39.  Och av degen som de hade fört med sig ur Egypten bakade de
      osyrade kakor, ty den hade icke blivit syrad; de hade ju drivits
      ut ur Egypten utan att få dröja; ej heller hade de kunnat
      tillreda någon reskost åt sig.

 40.  Men den tid Israels barn hade bott i Egypten var fyra hundra
      trettio år.
      >1 Mos 15,13. Apg. 7,6. Gal. 3,17.
 41.  Just på den dag då de fyra hundra trettio åren voro förlidna
      drogo alla HERRENS härskaror ut ur Egyptens land.
 42.  En HERRENS vakenatt var detta, när han skulle föra dem ut ur
      Egyptens land; denna samma natt är HERRENS, en högtidsvaka för
      alla Israels barn, släkte efter släkte.

 43.  Och HERREN sade till Mose och Aron: »Detta är stadgan om
      påskalammet: Ingen utlänning skall äta därav;
 44.  men en träl som är köpt för penningar må äta därav, sedan du ha
      omskurit honom.
 45.  En inhysesman och en legodräng må icke äta därav.
 46.  I ett och samma hus skall det ätas; du skall icke föra något av
      köttet ut ur huset, och intet ben skolen I sönderslå därpå.
      >Mos. 9,12. Joh. 19,36.
 47.  Israels hela menighet skall iakttaga detta.
 48.  Och om någon främling bor hos dig och vill hålla HERRENS
      påskhögtid, så skall allt mankön hos honom omskäras, och sedan
      må han komma och hålla den; han skall då vara såsom en inföding
      i landet.  Men ingen oomskuren må äta därav.
 49.  En och samma lag skall gälla för infödingen och för främlingen
      som bor ibland eder.»

 50.  Och alla Israels barn gjorde så; de gjorde såsom HERREN hade
      bjudit Mose och Aron.
 51.  Så förde då HERREN på denna samma dag Israels barn ut ur
      Egyptens land, efter deras härskaror.

[1]  Hebr. pésach, av pasách »gå förbi», »skona»; jfr v. 13.
[2]  Se Fördärvaren i Ordförkl.
*02/13 Andra Mosebok (Exodus), 13 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 13 Kapitlet

                   Allt förstfött helgat åt Herren.
               Israeliternas tåg till Röda havet.  Moln-
                            och eldstoden.

  1.  Och HERREN talade till Mose och sade:
  2.  »Helga åt mig allt förstfött, allt hos Israels barn, som öppnar
      moderlivet, evad det är människor eller boskap; mig tillhör
      det.
      >2 Mos. 22,29. 34,19. 4 Mos. 3,13. 8,17. Luk. 2,23.

  3.  Och Mose sade till folket: »Kommen ihåg denna dag, på vilken I
      haven dragit ut ur Egypten, ur träldomshuset; ty med stark hand
      har HERREN fört eder ut därifrån.  Fördenskull må intet syrat
      ätas.
  4.  På denna dag i månaden Abib dragen I nu ut.
  5.  Och när HERREN låter dig komma in i kananéernas, hetiternas,
      amoréernas, hivéernas och jebuséernas land, som han med ed har
      lovat dina fäder att giva dig, ett land som flyter av mjölk och
      honung, då skall du hålla denna gudstjänst i denna månad:
      >1 Mos. 50,24. 2 Mos. 3,8.
  6.  I sju dagar skall du äta osyrat bröd, och på sjunde dagen skall
      hållas en HERRENS högtid.
      >2 Mos. 34,18.
  7.  Under de sju dagarna skall man äta osyrat bröd; intet syrat
      skall man se hos dig, ej heller skall man se någon surdeg hos
      dig, i hela ditt land.
  8.  Och du skall på den dagen berätta för din son och säga: 'Sådant
      gör jag av tacksamhet för vad HERREN gjorde med mig, när jag
      drog ut ur Egypten.'
  9.  Och det skall vara för dig såsom ett tecken på din hand och
      såsom ett påminnelsemärke på din panna, för att HERRENS lag må
      vara i din mun; ty med stark hand har HERREN fört dig ut ur
      Egypten.
      >5 Mos. 6,8. 11,18 f.
 10.  Och denna stadga skall du hålla på bestämd tid, år efter år.
 11.  Och när HERREN låter dig komma in i kananéernas land, såsom han
      med ed har lovat dig och dina fäder, och giver det åt dig,
 12.  då skall du överlämna åt HERREN allt det som öppnar
      moderlivet.  Allt som öppnar moderlivet av det som födes bland
      din boskap skall, om det är hankön, höra HERREN till.
      >2 Mos. 34,19 f. 4 Mos. 18,15 f.
 13.  Men allt bland åsnor som öppnar moderlivet skall du lösa med ett
      får, och om du icke vill lösa det, skall du krossa nacken på
      det.  Och allt förstfött av människa bland dina söner skall du
      lösa.
 14.  Och när din son i framtiden frågar dig: 'Vad betyder detta?',
      skall du svara honom så: 'Med stark hand har HERREN fört oss ut
      ur Egypten, ur träldomshuset;
 15.  ty då Farao i sin hårdnackenhet icke ville släppa oss, dräpte
      HERREN allt förstfött i Egyptens land, det förstfödda såväl
      ibland människor som ibland boskap.  Därför offrar jag åt HERREN
      allt som öppnar moderlivet och är hankön, och allt förstfött
      bland mina söner löser jag.'
 16.  Och det skall vara såsom ett tecken på din hand och såsom ett
      märke på din panna; ty med stark hand har HERREN fört oss ut ur
      Egypten.»

 17.  När Farao nu hade släppt folket, förde Gud dem icke på den väg
      som gick igenom filistéernas land, fastän denna var den genaste;
      ty Gud tänkte att folket, när det fick se krig hota, kunde ångra
      sig och vända tillbaka till Egypten;
 18.  därför lät Gud folket taga en omväg genom öknen åt Röda havet
      till.  Och Israels barn drogo väpnade upp ur Egyptens land.

 19.  Och Mose tog med sig Josefs ben; ty denne hade tagit en ed av
      Israels barn och sagt: »När Gud ser till eder, fören då mina ben
      härifrån med eder.»
      >1 Mos. 50,25. Jos. 24,32. Hebr. 11,22.

 20.  Så bröto de upp från Suckot och lägrade sig i Etam, där öknen
      begynte.
      >4 Mos. 33,6.
 21.  Och HERREN gick framför dem, om dagen i en molnstod, för att
      leda dem på vägen, och om natten i en eldstod, för att lysa dem;
      så kunde de tåga både dag och natt.
      >4 Mos. 14,14. Neh. 9,12. Ps. 78,14. 105,39. Vish. 10,17. 18,3.
      >1 Kor. 10,1.
 22.  Molnstoden upphörde icke om dagen att gå framför folket, ej
      heller eldstoden om natten.
*02/14 Andra Mosebok (Exodus), 14 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 14 Kapitlet

                 Egyptiernas undergång i Röda havet.

  1.  Och HERREN talade till Mose och sade:
  2.  »Säg till Israels barn att de skola vända om och lägra sig
      framför Pi-Hahirot, mellan Migdol och havet; mitt framför
      Baal-Sefon skolen I lägra eder vid havet.
      >4 Mos. 33,7.
  3.  Men Farao skall tänka att Israels barn hava farit vilse i landet
      och blivit instängda i öknen.
  4.  Och jag skall förstocka Faraos hjärta, så att han förföljer dem;
      och jag skall förhärliga mig på Farao och hela hans här, på det
      att egyptierna må förnimma att jag är HERREN.»  Och de gjorde så.

  5.  Då man nu berättade för konungen i Egypten att folket hade
      flytt, förvandlades Faraos och hans tjänares hjärtan mot folket,
      och de sade: »Huru illa gjorde vi icke, när vi släppte Israel,
      så att de nu icke mer skola tjäna oss!»
  6.  Och han lät spänna för sina vagnar och tog sitt folk med sig;
  7.  han tog sex hundra utvalda vagnar, och alla vagnar som eljest
      funnos i Egypten, och kämpar på dem alla.
  8.  Ty HERREN förstockade Faraos, den egyptiske konungens, hjärta,
      så att han förföljde Israels barn, när de nu drogo ut med
      upplyft hand.
      >4 Mos. 33,3.
  9.  Och egyptierna, alla Faraos hästar, vagnar och ryttare och hela
      hans här, förföljde dem och hunno upp dem, där de voro lägrade
      vid havet, vid Pi-Hahirot, framför Baal-Sefon.
 10.  När så Farao var helt nära, lyfte Israels barn upp sina ögon och
      fingo se att egyptierna kommo tågande efter dem.  Då blevo
      Israels barn mycket förskräckta och ropade till HERREN.
 11.  Och de sade till Mose: »Funnos då inga gravar i Egypten,
      eftersom du har fört oss hit till att dö i öknen?  Huru illa
      gjorde du icke mot oss, när du förde oss ut ur Egypten!
      >Ps. 106,7.
 12.  Var det icke det vi sade till dig i Egypten?  Vi sade ju: 'Låt
      oss vara, så att vi få tjäna egyptierna.'  Ty det vore oss
      bättre att tjäna egyptierna än att dö i öknen.»
 13.  Då svarade Mose folket: »Frukten icke; stån fasta, så skolen I
      se vilken frälsning HERREN i dag skall bereda eder; ty aldrig
      någonsin skolen I mer få se egyptierna så, som I sen dem i dag.
 14.  HERREN skall strida för eder, och I skolen vara stilla därvid.»
      >5 Mos. 1,30.

 15.  Och HERREN sade till Mose: »Varför ropar du till mig?  Säg till
      Israels barn att de draga vidare.
 16.  Men lyft du upp din stav, och räck ut din hand över havet, och
      klyv det itu, så att Israels barn kunna gå mitt igenom havet på
      torr mark.
 17.  Och se, jag skall förstocka egyptiernas hjärtan, så att de följa
      efter dem; och jag skall förhärliga mig på Farao och hela hans
      här, på hans vagnar och ryttare.
 18.  Och egyptierna skola förnimma att jag är HERREN, när jag
      förhärligar mig på Farao, på hans vagnar och ryttare.»

 19.  Och Guds ängel, som hade gått framför Israels här, flyttade sig
      nu och gick bakom dem; molnstoden, som hade gått framför dem,
      flyttade sig och tog plats bakom dem.
 20.  Den kom så emellan egyptiernas här och Israels här; och molnet
      var där med mörker, men tillika upplyste det natten.  Så kunde
      den ena hären icke komma inpå den andra under hela natten.

 21.  Och Mose räckte ut sin hand över havet; då drev HERREN undan
      havet genom en stark östanvind som blåste hela natten, och han
      gjorde så havet till torrt land; och vattnet klövs itu.
      >Jos. 4,23.  Ps. 66,6. 77,16 f. 78,13. 106,9. Jes. 63,12 f.
 22.  Och Israels barn gingo mitt igenom havet på torr mark, under det
      att vattnet stod såsom en mur till höger och till vänster om
      dem.
      >1 Kor. 10,1. Hebr. 11,29.
 23.  Och egyptierna, alla Faraos hästar, vagnar och ryttare,
      förföljde dem och kommo efter dem ut till mitten av havet.
 24.  Men när morgonväkten var inne, blickade HERREN på egyptiernas
      här ur eldstoden och molnskyn och sände förvirring i egyptiernas
      här;
 25.  och han lät hjulen falla ifrån deras vagnar, så att det blev dem
      svårt att komma framåt.  Då sade egyptierna: »Låt oss fly för
      Israel, ty HERREN strider för dem mot egyptierna.»

 26.  Men HERREN sade till Mose: »Räck ut din hand över havet, så att
      vattnet vänder tillbaka och kommer över egyptierna, över deras
      vagnar och ryttare.»
 27.  Då räckte Mose ut sin hand över havet, och mot morgonen vände
      havet tillbaka till sin vanliga plats, och egyptierna som flydde
      möttes därav; och HERREN kringströdde egyptierna mitt i havet.
 28.  Och vattnet som vände tillbaka övertäckte vagnarna och ryttarna,
      hela Faraos här, som hade kommit efter dem ut i havet; icke en
      enda av dem kom undan.
      >Jos. 24,7. Vish. 18,5.
 29.  Men Israels barn gingo på torr mark mitt igenom havet, och
      vattnet stod såsom en mur till höger och till vänster om dem.
 30.  Så frälste HERREN på den dagen Israel från egyptiernas hand, och
      Israel såg egyptierna ligga döda på havsstranden.
 31.  Och när Israel såg huru HERREN hade bevisat sin stora makt på
      egyptierna, fruktade folket HERREN; och de trodde på HERREN och
      på hans tjänare Mose.
*02/15 Andra Mosebok (Exodus), 15 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 15 Kapitlet

               Israels lovsång.  Det bittra vattnet vid
                        Mara.  Lägret vid Elim.

  1.  Då sjöngo Mose och Israels barn denna lovsång till HERRENS ära;
      de sade:
        »Jag vill sjunga till HERRENS ära,
            ty högt är han upphöjd.
        Häst och man
            störtade han i havet.
      >Vish. 10,19.
  2.    HERREN är min starkhet och min lovsång,
        Och han blev mig till frälsning.
        Han är min Gud, jag vill ära honom,
        min faders Gud, jag vill upphöja honom.
      >Ps. 118,14 f. Jes. 12,2 f.
  3.    HERREN är en stridsman,
            'HERREN' är hans namn.
      >Hos. 12,6.
  4.    Faraos vagnar och härsmakt
            kastade han i havet,
        hans utvalda kämpar
            dränktes i Röda havet.
  5.    De övertäcktes av vattenmassor,
            sjönko i djupet såsom stenar.

  6.    Din högra hand, HERRE,
            du härlige och starke,
        din högra hand, HERRE,
            krossar fienden.
  7.    Genom din stora höghet
            slår du ned dina motståndare;
        du släpper lös din förgrymmelse,
            den förtär dem såsom strå.

  8.    För en fnysning av din näsa
            uppdämdes vattnen,
        böljorna reste sig och samlades hög,
        vattenmassorna stelnade i havets djup.

  9.    Fienden sade:
            'Jag vill förfölja dem, hinna upp dem,
        jag vill utskifta byte,
            släcka min hämnd på dem;
        jag vill draga ut mitt svärd,
            min hand skall förgöra dem.'

 10.    Du andades på dem,
            då övertäckte dem havet;
        de sjönko såsom bly
            i de väldiga vattnen.

 11.    Vilken bland gudar
            liknar dig, HERRE?
        Vem är dig lik,
            du härlige och helige,
        du fruktansvärde och högtlovade,
            du som gör under?
      >1 Krön. 16,25. Ps. 96,4. Jes. 40,18.
 12.    Du räckte ut din högra hand,
            då uppslukades de av jorden.
 13.    Men du ledde med din nåd
            det folk du hade förlossat,
        du förde dem med din makt
            till din heliga boning.
 14.    Folken hörde det
            och måste då darra,
        av ångest grepos
            Filisteens inbyggare.
      >Jos. 2,9 f.
 15.    Då förskräcktes
            Edoms furstar,
        Moabs hövdingar
            grepos av bävan,
        alla Kanaans inbyggare
            försmälte av ångest.
 16.    Ja, över dem faller
            förskräckelse och fruktan;
        för din arms väldighet
            stå de såsom förstenade,
        medan ditt folk
            tågar fram, o HERRE
        medan det tågar fram,
            det folk du har förvärvat.
 17.    Du för dem in och planterar dem
            på din arvedels berg,
        på den plats, o HERRE,
            som du har gjort till din boning,
        i den helgedom, Herre,
            som dina händer hava berett.
      >Ps. 44,3. 78,54. 80,9. 2 Mack. 1,29.

 18.    HERREN är konung
            alltid och evinnerligen!»
      >Ps. 93,1.

 19.  Ty när Faraos hästar med hans vagnar och ryttare hade kommit ned
      i havet, lät HERREN havets vatten vända tillbaka och komma över
      dem, sedan Israels barn på torr mark hade gått mitt igenom
      havet.
 20.  Och profetissan Mirjam, Arons syster, tog en puka i sin hand,
      och alla kvinnorna följde efter henne med pukor och dans.
 21.  Och Mirjam sjöng för dem: »Sjungen till HERRENS ära, ty högt är
      han upphöjd.  Häst och man störtade han i havet.»

 22.  Därefter lät Mose israeliterna bryta upp från Röda havet, och de
      drogo ut i öknen Sur; och tre dagar vandrade de i öknen utan att
      finna vatten.
      >4 Mos. 33,8.
 23.  Så kommo de till Mara; men de kunde icke dricka vattnet i Mara,
      ty det var bittert.  Därav fick stället namnet Mara[1].
 24.  Då knorrade folket emot Mose och sade: »Vad skola vi dricka?»
 25.  Men han ropade till HERREN; och HERREN visade honom ett visst
      slags trä, som han kastade i vattnet, och så blev vattnet sött.

      Där förelade han folket lag och rätt, och där satte han det på
      prov.
      >Syr. 38,5.
 26.  Han sade: »Om du hör HERRENS, din Guds, röst och gör vad rätt är
      i hans ögon och lyssnar till hans bud och håller alla hans
      stadgar, så skall jag icke lägga på dig någon av de sjukdomar
      som jag lade på egyptierna, ty jag är HERREN, din läkare.»
      >2 Mos. 23,25.
 27.  Sedan kommo de till Elim; där funnos tolv vattenkällor och
      sjuttio palmträd.  Och de lägrade sig där vid vattnet.
      >4 Mos. 33,9. Ps. 23,2.

[1]  D. ä. bitterhet.
*02/16 Andra Mosebok (Exodus), 16 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 16 Kapitlet

                Folket knorrar i öknen Sin.  Mättas med
                          vaktlar och manna.

  1.  Därefter bröt Israels barns hela menighet upp från Elim och kom
      till öknen Sin, mellan Elim och Sinai, på femtonde dagen i andra
      månaden efter sitt uttåg ur Egyptens land.
      >4 Mos. 33,10 f.
  2.  Och Israels barns hela menighet knorrade emot Mose och Aron i
      öknen;
  3.  Israels barn sade till dem: »Ack att vi hade fått dö för HERRENS
      hand i Egyptens land, där vi sutto vid köttgrytorna och hade mat
      nog att äta!  Men I haven fört oss hitut i öknen för att låta
      hela denna hop dö av hunger.»
      >2 Mos. 14,11. 4 Mos. 11,4 f.

  4.  Då sade HERREN till Mose: »Se, jag vill låta bröd från himmelen
      regna åt eder.  Och folket skall gå ut och samla för var dag så
      mycket som behöves.  Så skall jag sätta dem på prov, för att se
      om de vilja vandra efter min lag eller icke.
  5.  Och när de på den sjätte dagen tillreda vad de hava fört hem,
      skall det vara dubbelt mot vad de eljest för var dag samla in.»
  6.  Och Mose och Aron sade till alla Israels barn: »I afton skolen I
      förnimma att det är HERREN som har fört eder ut ur Egyptens
      land,
  7.  och i morgon skolen I se HERRENS härlighet, HERREN har nämligen
      hört huru I knorren mot honom.  Ty vad äro vi, att I knorren mot
      oss?»
  8.  Och Mose sade ytterligare: »Detta skall ske därigenom att HERREN
      i afton giver eder kött att äta, och i morgon bröd att mätta
      eder med då nu HERREN har hört huru I knorren mot honom.  Ty vad
      äro vi?  Det är icke mot oss I knorren, utan mot HERREN.»

  9.  Och Mose sade till Aron: »Säg till Israels barns hela menighet
      Träden fram inför HERREN, ty han har hört huru I knorren.»
 10.  När sedan Aron talade till Israels barns hela menighet, vände de
      sig mot öknen, och se, då visade sig HERRENS härlighet i
      molnskyn.
      >2 Mos. 13,21.
 11.  Och HERREN talade till Mose och sade:
 12.  »Jag har hört huru Israels barn knorra.  Tala till dem och säg:
      Vid aftontiden skolen I få kött att äta och i morgon skolen I få
      bröd att mätta eder med; så skolen I förnimma att jag är HERREN,
      eder Gud.»
 13.  Och om aftonen kommo vaktlar och övertäckte lägret, och följande
      morgon låg dagg fallen runt omkring lägret.
      >4 Mos. 11,31. Ps. 78,24. 105,40. Vish. 16,20. Joh. 6,31.
      >1 Kor. 10,3.
 14.  Och när daggen som hade fallit gick bort, se, då låg över öknen
      på jorden något fint, såsom fjäll, något fint, likt
      rimfrost.
      >4 Mos. 11,7.
 15.  När Israels barn sågo detta, frågade de varandra: »Vad[1] är
      det?»  Ty de visste icke vad det var.  Men Mose sade till dem:
      »Detta är brödet som HERREN har givit eder till föda.
 16.  Och så har HERREN bjudit: Samlen därav, var och en så mycket han
      behöver till mat; en gomer på var person skolen I taga, efter
      antalet av edert husfolk, var och en åt så många som han har i
      sitt tält.»
 17.  Och Israels barn gjorde så, och den ene samlade mer, den andre
      mindre.
 18.  Men när de mätte upp det med gomer-mått, hade den som hade
      samlat mycket intet till överlopps, och de som hade samlat
      litet, honom fattades intet; var och en hade så mycket samlat,
      som han behövde till mat.
      >2 Kor. 8,15.
 19.  Och Mose sade till dem: »Ingen må behålla något kvar härav till
      i morgon.
 20.  Men de lydde icke Mose, utan somliga behöllo något därav kvar
      till följande morgon.  Då växte maskar däri, och det blev
      illaluktande.  Och Mose blev förtörnad på dem.
 21.  Så samlade de därav var morgon, var och en så mycket han behövde
      till mat.  Men när solhettan kom smälte det bort.

 22.  På den sjätte dagen hade de samlat dubbelt så mycket av brödet,
      två gomer för var och en.  Och menighetens hövdingar kommo alla
      och omtalade detta för Mose.
 23.  Då sade han till dem: »Detta är efter HERRENS ord; i morgon är
      sabbatsvila, en HERRENS heliga sabbat.  Baken nu vad I viljen
      baka, och koken vad I viljen koka, men allt som är till
      överlopps skolen I ställa i förvar hos eder till i morgon.»
 24.  Och de ställde det i förvar till följande morgon, såsom Mose
      hade bjudit; och nu blev det icke illaluktande, ej heller kom
      mask däri.
 25.  Och Mose sade: »Äten det i dag, ty i dag är HERRENS sabbat; i
      dag skolen I intet finna på marken.
 26.  I sex dagar skolen I samla därav, men på sjunde dagen är sabbat;
      då skall intet vara att finna.»
 27.  Likväl gingo några av folket på den sjunde dagen ut för att
      samla, men de funno intet.
 28.  Då sade HERREN till Mose: »Huru länge viljen I vara motsträviga
      och icke hålla mina bud och lagar?
 29.  Se, HERREN har givit eder sabbaten; därför giver han eder på den
      sjätte dagen bröd för två dagar.  Så stannen då hemma, var och
      en hos sig; ingen må gå hemifrån på den sjunde dagen.»
      >1 Mos. 2,3. 2 Mos. 20,8 f.
 30.  Alltså höll folket sabbat på den sjunde dagen.

 31.  Och Israels barn kallade det <spärr>manna</spärr>[2].  Och det
      liknade korianderfrö, det var vitt, och det smakade såsom semla
      med honung.
 32.  Och Mose sade: »Så har HERREN bjudit: En gomer härav skall
      förvaras åt edra efterkommande, för att de må se det bröd som
      jag gav eder att äta i öknen, när jag förde eder ut ur Egyptens
      land.
      >Hebr. 9,4.
 33.  Och Mose sade till Aron: »Tag ett kärl och lägg däri en gomer
      manna, och ställ det inför HERREN till att förvaras åt edra
      efterkommande.»
 34.  Då gjorde man såsom HERREN hade bjudit Mose, och Aron ställde
      det framför vittnesbördet[3] till att förvaras.
 35.  Och Israels barn åto manna i fyrtio år, till dess de kommo till
      bebott land; de åto manna, till dess de kommo till gränsen av
      Kanaans land.  --
      >Jos. 5,12. Neh. 9,15
 36.  En gomer är tiondedelen av en efa.

[1]  Hebr. man; jfr v. 31.
[2]  Hebr. man; jfr v. 15.
[3]  Se Vittnesbördet i Ordförkl.
*02/17 Andra Mosebok (Exodus), 17 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 17 Kapitlet

                Folket knorrar vid Massa.  Strider med
                               Amalek.

  1.  Därefter bröt Israels barns hela menighet upp från öknen Sin och
      tågade från lägerplats till lägerplats, efter HERRENS
      befallning.  Och de lägrade sig i Refidim; där hade folket intet
      vatten att dricka.
      >4 Mos. 33,12 f.
  2.  Då begynte folket tvista med Mose och sade: »Given oss vatten
      att dricka.»  Mose svarade dem: »Varför tvisten I med mig?  Varför
      fresten I HERREN?»
      >4 Mos. 20,3 f. Vish. 11,4.
  3.  Men eftersom folket där törstade efter vatten, knorrade de
      ytterligare emot Mose och sade: »Varför har du fört oss upp ur
      Egypten, så att vi, våra barn och vår boskap nu måste dö av
      törst?»
  4.  Då ropade Mose till HERREN och sade: »Vad skall jag göra med
      detta folk?  Det fattas icke mycket i att de stena mig.»
  5.  HERREN svarade Mose: »Gå framför folket, och tag med dig några
      av de äldste i Israel.  Och tag i din hand staven med vilken du
      slog Nilfloden, och begiv dig åstad.
      >2 Mos. 7,20. 14,16.
  6.  Se, jag vill stå där framför dig på Horebs klippa, och du skall
      slå på klippan, och vatten skall då komma ut ur den, så att
      folket får dricka.»  Och Mose gjorde så inför de äldste i Israel.
      >4 Mos. 20,11.  PS. 78,15 f. 105,41. Jes. 48,21. 1 Kor. 10,4.
  7.  Och han gav stället namnet <spärr>Massa</spärr>[1] och
      <spärr>Meriba</spärr>[2], därför att Israels barn hade tvistat
      och frestat HERREN och sagt: »Är HERREN ibland oss eller icke?»
      >5 Mos. 6,16. Ps. 81,8. 95,8 f.

  8.  Därefter kom Amalek och gav sig i strid med Israel i Refidim.
      >5 Mos. 25,17 f. 1 Sam. 15,2.
  9.  Då sade Mose till Josua: »Välj ut manskap åt oss, och drag så
      åstad till strid mot Amalek.  I morgon skall jag ställa mig
      överst på höjden, med Guds stav i min hand.»
 10.  Och Josua gjorde såsom Mose hade tillsagt honom, och gav sig i
      strid med Amalek.  Men Mose, Aron och Hur stego upp överst på
      höjden.
 11.  Och så länge Mose höll upp sin hand, rådde Israel, men när han
      lät sin hand sjunka, rådde Amalek.
 12.  Och när Moses händer blevo tunga, togo de en sten och lade under
      honom, och på den satte han sig; sedan stödde Aron och Hur hans
      händer, en på vardera sidan.  Så höllos hans händer stadiga, till
      dess solen gick ned.
 13.  Och Josua slog Amalek och dess folk med svärdsegg.

 14.  Och HERREN sade till Mose: »Teckna upp detta till en åminnelse i
      en bok, och inprägla det hos Josua, ty jag skall så i grund
      utplåna minnet av Amalek, att det icke mer skall finnas under
      himmelen.»
      >1 Mos. 24,20.
 15.  Och Mose byggde ett altare och gav det namnet HERREN mitt baner.
 16.  Och han sade: »Ja, jag lyfter min hand upp mot HERRENS tron och
      betygar att HERREN skall strida mot Amalek från släkte till
      släkte.»

[1]  D. ä. frestelse.
[2]  D. ä. tvist.
*02/18 Andra Mosebok (Exodus), 18 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 18 Kapitlet

                Jetro besöker Mose.  Domare insättas i
                               Israel.

  1.  Och Jetro, prästen i Midjan, Moses svärfader, fick höra allt vad
      Gud hade gjort med Mose och med sitt folk Israel, huru HERREN
      hade fört Israel ut ur Egypten.
  2.  Då tog Jetro, Moses svärfader, med sig Sippora, Moses hustru,
      som denne förut hade sänt hem,
  3.  så ock hennes två söner -- av dessa hade den ene fått namnet
      Gersom[1], »ty», sade Mose, »jag är en främling i ett land som
      icke är mitt»,
      >1 Krön. 23,15.
  4.  och den andre namnet Elieser[2], »ty», sade han, »min faders Gud
      blev mig till hjälp och räddade mig ifrån Faraos svärd».  --
  5.  Då så Jetro, Moses svärfader, kom med Moses söner och hans
      hustru till honom i öknen, där han hade slagit upp sitt läger
      vid Guds berg,
      >2 Mos. 3,1.
  6.  lät han säga till Mose: »Jag, din svärfader Jetro, kommer till
      dig med din hustru och hennes båda söner.»
  7.  Då gick Mose sin svärfader till mötes och bugade sig för honom
      och kysste honom.  Och när de hade hälsat varandra, gingo de in i
      tältet.
  8.  Och Mose förtäljde för sin svärfader allt vad HERREN hade gjort
      med Farao och egyptierna, för Israels skull, och alla de
      vedermödor som de hade haft att utstå på vägen, och huru HERREN
      hade räddat dem.
  9.  Och Jetro fröjdade sig över allt det goda som HERREN hade gjort
      mot Israel, i det han hade räddat dem ur egyptiernas hand.
 10.  Och Jetro sade: »Lovad vare HERREN, som har räddat eder ur
      egyptiernas hand och ur Faraos hand, HERREN, som har räddat
      folket undan egyptiernas hand!
 11.  Nu vet jag att HERREN är större än alla andra gudar, ty så
      bevisade han sig, när man handlade övermodigt mot detta folk.»
      >2 Mos. 1,13 f. 5,6 f. 14,18, 27 f. 15,11. Neh. 9,10. Ps. 86,8.
 12.  Och Jetro, Moses svärfader, frambar ett brännoffer och några
      slaktoffer åt Gud; och Aron och alla de äldste i Israel kommo
      och höllo måltid med Moses svärfader inför Gud.

 13.  Dagen därefter satte Mose sig för att döma folket, och folket
      stod omkring Mose från morgonen ända till aftonen.
 14.  Då nu Moses svärfader såg allt vad han hade att beställa med
      folket, sade han: »Vad är det allt du har att bestyra med
      folket?  Varför sitter du här till doms ensam under det att allt
      folket måste stå omkring dig från morgonen ända till aftonen?»
 15.  Mose svarade sin svärfader: »Folket kommer till mig för att
      fråga Gud.
 16.  De komma till mig, när de hava någon rättssak, och jag dömer då
      mellan dem; och jag kungör då för dem Guds stadgar och lagar.»
 17.  Då sade Moses svärfader till honom: »Du går icke till väga på
      det rätta sättet.
 18.  Både du själv och folket omkring dig måsten ju bliva uttröttade;
      ett sådant förfaringssätt är dig för svårt, du kan icke ensam
      bestyra detta.
      >5 Mos. 1,9.
 19.  Så lyssna nu till mina ord; jag vill giva dig ett råd, och Gud
      skall vara med dig.  Du må vara folkets målsman inför Gud och
      framlägga deras ärenden inför Gud.
 20.  Och du må upplysa dem om stadgar och lagar och kungöra dem den
      väg de skola vandra och vad de skola göra.
 21.  Men sök ut åt dig bland allt folket dugande män som frukta Gud,
      pålitliga män som hata orätt vinning, och sätt dessa till
      föreståndare för dem, somliga över tusen, andra över hundra,
      andra över femtio och andra över tio.
      >4 Mos. 11,16 f. 5 Mos. 1,13.
 22.  Dessa må alltid döma folket.  Kommer något viktigare ärende före,
      må de hänskjuta det till dig, men alla ringare ärenden må de
      själva avdöma.  Så skall du göra din börda lättare, därigenom att
      de bära den med dig.
 23.  Om du vill så göra och Gud så bjuder dig, skall du kunna hålla
      ut; och allt folket här skall då kunna gå hem i frid.»

 24.  Och Mose lyssnade till sin svärfaders ord och gjorde allt vad
      denne hade sagt.
 25.  Mose utvalde dugande män ur hela Israel och gjorde dem till
      huvudmän för folket, till föreståndare somliga över tusen, andra
      över hundra, andra över femtio och andra över tio.
 26.  Dessa skulle alltid döma folket.  Alla svårare ärenden skulle de
      hänskjuta till Mose, men alla ringare ärenden skulle de själva
      avdöma.
 27.  Därefter lät Mose sin svärfader fara hem, och denne begav sig
      till sitt land igen.

[1]  Se 2:22.
[2]  Av hebr. el »Gud» och éser »hjälp».
*02/19 Andra Mosebok (Exodus), 19 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 19 Kapitlet

               Ankomsten till Sinai.  Herrens löfte att
                 taga Israel till sitt egendomsfolk.

  1.  På den dag då den tredje månaden ingick efter Israels barns
      uttåg ur Egyptens land kommo de in i Sinais öken.
  2.  Ty de bröto upp från Refidim och kommo så till Sinais öken och
      lägrade sig i öknen; Israel lägrade sig där mitt emot berget.
      >4 Mos. 33,15.
  3.  Och Mose steg upp till Gud; då ropade HERREN till honom uppifrån
      berget och sade: »Så skall du säga till Jakobs hus, så skall du
      förkunna för Israels barn:
      >Apg. 7,38.
  4.  'I haven själva sett vad jag har gjort med egyptierna, och huru
      jag har burit eder på örnvingar och fört eder till mig.
      >5 Mos. 29,2 f. 32,11 f.
  5.  Om I nu hören min röst och hållen mitt förbund, så skolen I vara
      min egendom framför alla andra folk, ty hela jorden är min;
      >5 Mos. 5,2 f. Ps. 24,1. 50,12. 1 Kor. 10,26. Tit. 2,14.
  6.  Och I skolen vara mig ett rike av präster och ett heligt folk.'
      Detta är vad du skall tala till Israels barn.
      >2 Mos. 22,31. 5 Mos. 7,6. 1 Petr. 2,9.  Upp. 1,6. 5,10.

  7.  När Mose kom tillbaka, sammankallade han de äldste i folket och
      förelade dem allt detta som HERREN hade bjudit honom.
  8.  Då svarade allt folket med en mun och sade: »Allt vad HERREN har
      talat vilja vi göra.»  Och Mose gick tillbaka till HERREN med
      folkets svar.
      >2 Mos. 24,3. 5 Mos. 5,27.
  9.  Och HERREN sade till Mose: »Se, jag skall komma till dig i en
      tjock molnsky, för att folket skall höra, när jag talar med dig,
      och så tro på dig evärdligen.»  Och Mose framförde folkets svar
      till HERREN.
 10.  Då sade HERREN till Mose: »Gå till folket, och helga dem i dag
      och i morgon, och I åt dem två sina kläder.
 11.  Och må de hålla sig redo till i övermorgon; ty i övermorgon
      skall HERREN stiga ned på Sinai berg inför allt folkets ögon.
 12.  Och du skall märka ut en gräns för folket runt omkring och säga:
      'Tagen eder till vara för att stiga upp på berget eller komma
      vid dess fot.  Var och en som kommer vid berget skall straffas
      med döden;
 13.  men ingen hand må komma vid honom, utan han skall stenas eller
      skjutas ihjäl.  Evad det är djur eller människa, skall en sådan
      mista livet.'  När jubelhornet ljuder med utdragen ton, då må de
      stiga upp på berget.»
      >2 Mos. 24,1. Hebr. 12,20.
 14.  Och Mose steg ned från berget till folket och helgade folket,
      och de tvådde sina kläder.
 15.  Och han sade till folket: »Hållen eder redo till i övermorgon;
      ingen komme vid en kvinna.»

 16.  På tredje dagen, när det hade blivit morgon, begynte det dundra
      och blixtra, och en tung molnsky kom över berget, och ett mycket
      starkt basunljud hördes; och allt folket i lägret bävade.
      >5 Mos. 33,2.
 17.  Men Mose förde folket ut ur lägret, Gud till mötes; och de
      ställde sig nedanför berget.
 18.  Och hela Sinai berg höljdes i rök, vid det att HERREN kom ned
      därpå i eld; och en rök steg upp därifrån, lik röken från en
      smältugn, och hela berget bävade storligen.
      >5 Mos. 4,11 f. Hebr. 12,18 f.
 19.  Och basunljudet blev allt starkare och starkare.  Mose talade,
      och Gud svarade honom med hög röst.
 20.  Och HERREN steg ned på Sinai berg, på toppen av berget, och
      HERREN kallade Mose upp till bergets topp; då steg Mose ditupp.
 21.  Och HERREN sade till Mose: »Stig ned och varna folket, så att de
      icke tränga sig fram för att se HERREN, ty då skola många av dem
      falla.
      >2 Mos. 33,20.
 22.  Jämväl prästerna, som få nalkas HERREN, skola helga sig, för att
      HERREN icke må låta dem drabbas av fördärv.»
 23.  Men Mose svarade HERREN: »Folket kan icke stiga upp på Sinai
      berg, ty du har själv varnat oss och sagt att jag skulle märka
      ut en gräns omkring berget och helga det.»
 24.  Då sade HERREN till honom: »Gå ditned, och kom sedan åter upp
      och hav Aron med dig.  Men prästerna och folket må icke tränga
      sig fram för att stiga upp till HERREN på det att han icke må
      låta dem drabbas av fördärv.»
 25.  Och Mose steg ned till folket och sade dem detta.
*02/20 Andra Mosebok (Exodus), 20 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 20 Kapitlet

                  De tio budorden.  Folkets förfäran.
                          Lagen om altaret.

  1.  Och Gud talade alla dessa ord och sade:
  2.  Jag är HERREN, din Gud, som har fört dig ut ur Egyptens land, ur
      träldomshuset.
      >5 Mos. 5,6 f. Ps. 81,10 f.
  3.  Du skall inga andra gudar hava jämte mig.
  4.  Du skall icke göra dig något beläte eller någon bild, vare sig
      av det som är uppe i himmelen, eller av det som är nere på
      jorden, eller av det som är i vattnet under jorden.
      >3 Mos. 26,1. 5 Mos. 4,15 f. 27,15 f.
  5.  Du skall icke tillbedja sådana, ej heller tjäna dem; ty jag,
      HERREN, din Gud, är en nitälskande Gud, som hemsöker fädernas
      missgärning på barn och efterkommande i tredje och fjärde led,
      när man hatar mig,
      >Mos. 34,7,14. 3 Mos. 26,39 f. 4 Mos. 14,18. 5 Mos. 24,16.
      >Jer. 31,29 f. Hes. 18,19 f.
  6.  men som gör nåd med tusenden, när man älskar mig och håller mina
      bud.
      >5 Mos. 5,9 f. 7,9 f.  Ps. 1O3,17 f. 105,8. Jer. 32,18.
  7.  Du skall icke missbruka HERRENS, din Guds, namn, ty HERREN skall
      icke låta den bliva ostraffad, som missbrukar hans namn.
      >3 Mos. 19,12. 24,16. Matt. 5,33 f.
  8.  Tänk på sabbatsdagen, så att du helgar den.
      >2 Mos. 23,12. 31,13 f. 34,21. 35,2 f. Jer. 17,21 f. Hes. 20,12.
  9.  Sex dagar skall du arbeta och förrätta alla dina sysslor;
 10.  men den sjunde dagen är HERRENS, din Guds, sabbat; då skall du
      ingen syssla förrätta, ej heller din son eller din dotter, ej
      heller din tjänare eller din tjänarinna eller din dragare, ej
      heller främlingen som är hos dig inom dina portar.
 11.  Ty på sex dagar gjorde HERREN himmelen och jorden och havet och
      allt vad i dem är, men han vilade på sjunde dagen; därför har
      HERREN välsignat sabbatsdagen och helgat den.
      >1 Mos. 2,2 f.
 12.  Hedra din fader och din moder, för att du må länge leva i det
      land som HERREN, din Gud, vill giva dig.
      >Syr. 3,1 f. Matt. 15,4. Mark. 7,10 f. Ef. 6,2 f.
 13.  Du skall icke dräpa.
      >Matt. 5,21 f.
 14.  Du skall icke begå äktenskapsbrott.
      >3 Mos. 20,10 f. Matt. 5,27 f. 19,9. Hebr. 13,4.
 15.  Du skall icke stjäla.
      >Ef. 4,28.
 16.  Du skall icke bära falskt vittnesbörd mot din nästa.
      >Ords. 19,5.
 17.  Du skall icke hava begärelse till din nästas hus.  Du skall icke
      hava begärelse till din nästas hustru, ej heller till hans
      tjänare eller hans tjänarinna, ej heller till hans oxe eller
      hans åsna, ej heller till något annat som tillhör din nästa.
      >Rom. 7,7. 13,9.

 18.  Och allt folket förnam dundret och eldslågorna och basunljudet
      och röken från berget; och när folket förnam detta, bävade de
      och höllo sig på avstånd.
      >Hebr. 12,18 f.
 19.  Och de sade till Mose: »Tala du till oss, så vilja vi höra, men
      låt icke Gud tala till oss, på det att vi icke må dö.»
      >5 Mos. 5,25 f. 18,16.
 20.  Men Mose sade till folket: »Frukten icke, ty Gud har kommit för
      att sätta eder på prov, och för att I skolen hava hans fruktan
      för ögonen, så att I icke synden.»
 21.  Alltså höll folket sig på avstånd, under det att Mose gick
      närmare till töcknet i vilket Gud var.

 22.  Och HERREN sade till Mose: Så skall du säga till Israels barn: I
      haven själva förnummit att jag har talat till eder från
      himmelen.
 23.  I skolen icke göra eder gudar jämte mig; gudar av silver eller
      guld skolen I icke göra åt eder.
 24.  Ett altare av jord skall du göra åt mig och offra därpå dina
      brännoffer och tackoffer, din småboskap och dina
      fäkreatur.  Överallt på den plats där jag stiftar en åminnelse åt
      mitt namn skall jag komma till dig och välsigna dig.
 25.  Men om du vill göra åt mig ett altare av stenar, så må du icke
      bygga det av huggen sten; ty om du kommer vid stenen med din
      mejsel, så oskärar du den.
      >5 Mos. 27,5 f. Jos. 8,31.
 26.  Icke heller må du stiga upp till mitt altare på trappor, på det
      att icke din blygd må blottas därinvid.
      >2 Mos. 28,42 f.
*02/21 Andra Mosebok (Exodus), 21 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 21 Kapitlet

               Lagar om trälar och om skador till liv,
                           lem och egendom.

  1.  Dessa äro de rätter som du skall förelägga dem:
  2.  Om du köper en hebreisk träl, skall han tjäna i sex år, men på
      det sjunde skall han givas fri, utan lösen.
      >3 Mos. 25,40. 5 Mos. 15,12. Jer. 34,14.
  3.  Har han kommit allena, så skall han givas fri allena; var han
      gift, så skall hans hustru givas fri med honom.
  4.  Har hans herre givit honom en hustru, och har denna fött honom
      söner eller döttrar, så skola hustrun och hennes barn tillhöra
      hennes herre, och allenast mannen skall givas fri.
  5.  Men om trälen säger: »Jag har min herre, min hustru och mina
      barn så kära, att jag icke vill givas fri»,
  6.  då skall hans herre föra honom fram för Gud och ställa honom vid
      dörren eller dörrposten, och hans herre skall genomborra hans
      öra med en syl; därefter vare han hans träl evärdligen.
      >5 Mos. 16,17.

  7.  Om någon säljer sin dotter till trälinna, så skall hon icke
      givas fri såsom trälarna givas fria.
  8.  Misshagar hon sin herre, sedan denne förut har ingått
      förbindelse med henne, så låte han henne köpas fri.  Till
      främmande folk have han icke makt att sälja henne, när han så
      har handlat trolöst mot henne.
  9.  Men om han låter sin son ingå förbindelse med henne, så förunne
      han henne döttrars rätt.
 10.  Tager han sig ännu en hustru, så göre han icke någon minskning i
      den förras kost, beklädnad eller äktenskapsrätt.
 11.  Om han icke låter henne njuta sin rätt i dessa tre stycken, så
      skall hon givas fri, utan lösen och betalning.

 12.  Den som slår någon, så att han dör, han skall straffas med
      döden.
      >1 Mos. 9,6. 3 Mos. 24,17. 4 Mos. 36,16 f. Matt. 26,52.
 13.  Men om han icke traktade efter den andres liv, utan Gud lät
      denne oförvarandes träffas av hans hand, så skall jag anvisa dig
      en ort dit han kan fly.
      >4 Mos. 36,6,22 f. 5 Mos. 4,41 f. 19,1 f. Jos. 20,2 f.
 14.  Men om någon begår det dådet att han dräper sin nästa med list,
      så skall du gripa honom, vore han ock invid mitt altare, och han
      måste dö.
      >1 Kon. 2,28 f.
 15.  Den som slår sin fader eller sin moder, han skall straffas med
      döden.
 16.  Den som stjäl en människa, vare sig han sedan säljer den stulne,
      eller denne finnes kvar hos honom, han skall straffas med döden.
      >5 Mos. 24,7.
 17.  Den som uttalar förbannelser över sin fader eller sin moder, han
      skall straffas med döden.
      >3 Mos. 20,9. 5 Mos. 21,18 f. 27,16. Ords. 20,20.  30,17.
      >Matt. 15,4. Mark. 7,10.

 18.  Om män tvista med varandra, och den ene slår den andre med en
      sten eller med knuten hand, så att denne väl icke dör, men
      bliver sängliggande,
 19.  dock att han sedan kommer sig och kan gå ute, stödd vid sin
      stav, så skall den som slog honom vara fri ifrån straff;
      allenast ersätte han honom för den tid han har förlorat och
      besörje sjukvård åt honom.
 20.  Om någon slår sin träl eller sin trälinna med en käpp, så att
      den slagne dör under hans hand, så skall han straffas därför.
 21.  Men om den slagne lever en eller två dagar, skall han icke
      straffas, ty det var hans egna penningar.
 22.  Om män träta med varandra, och någon av dem stöter till en
      havande kvinna, så att hon föder fram sitt foster, men eljest
      ingen olycka sker, så böte han vad kvinnans man ålägger honom
      och betale efter skiljedomares prövning.
 23.  Men om olycka sker, skall liv givas för liv,
      >3 Mos. 24,20 f. 5 Mos 19,21. Matt. 5,38 f.
 24.  öga för öga, tand för tand, hand för hand, fot för fot,
 25.  brännskada för brännskada, sår för sår, blånad för blånad.
 26.  Om någon slår sin träl eller sin trälinna i ögat och fördärvar
      det, så släppe han den skadade fri, till ersättning för ögat.
 27.  Sammalunda, om någon slår ut en tand på sin träl eller sin
      trälinna, så släppe han den skadade fri, till ersättning för
      tanden.

 28.  Om en oxe stångar någon till döds, man eller kvinna, så skall
      oxen stenas, och köttet må icke ätas; men oxens ägare vara fri
      ifrån straff.
 29.  Men om oxen förut har haft vanan att stångas, och hans ägare har
      blivit varnad, men denne ändå icke tager vara på honom, och oxen
      så dödar någon, man eller kvinna, då skall oxen stenas, och hans
      ägare skall ock dödas.
      >1 Mos. 9,5.
 30.  Men skulle lösepenning bliva denne ålagd, så give han till lösen
      för sitt liv så mycket som ålägges honom.
 31.  Är det en gosse eller en flicka som har blivit stångad av oxen,
      så skall med denne förfaras efter samma lag.
 32.  Men om oxen stångar en träl eller en trälinna, så skall ägaren
      giva åt den stångades herre trettio siklar silver, och oxen
      skall stenas.

 33.  Om någon öppnar en brunn, eller om någon gräver en ny brunn och
      icke täcker över den, och sedan en oxe eller en åsna faller
      däri,
 34.  så skall brunnens ägare giva ersättning i penningar åt djurets
      ägare, men den döda kroppen skall vara hans.
 35.  Om någons oxe stångar en annans oxe, så att denne dör, så skola
      de sälja den levande oxen och dela betalningen för honom och
      därjämte dela den döda kroppen.
 36.  Var det däremot känt att oxen förut hade vanan att stångas, men
      tog hans ägare ändå icke vara på honom, så skall han ersätta oxe
      med oxe, men den döda kroppen skall vara hans.
*02/22 Andra Mosebok (Exodus), 22 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 22 Kapitlet

                  Lagar om tjuvnad, anförtrott gods,
                    värnlösa, förstlingsgåvor m. m.

  1.  Om någon stjäl en oxe eller ett får och slaktar eller säljer
      djuret, så skall han giva fem oxar i ersättning för oxen, och
      fyra får för fåret.
      >2 Sam. 12,6
  2.  Ertappas tjuven vid inbrottet och bliver slagen till döds, så
      vilar ingen blodskuld på dråparen.
  3.  Men hade solen gått upp, när de skedde, då är det
      blodskuld.  Tjuven skall giva full ersättning; äger han intet, så
      skall han säljas, till gäldande av vad han har stulit.
  4.  Om det stulna djuret, det må vara oxe eller åsna eller får,
      påträffas levande i hans våld, skall han giva dubbel ersättning.

  5.  Om någon låter avbeta en åker eller vingård, eller släpper sin
      boskap lös, så att denna betar på en annans åker, då skall han
      ersätta skadan med det bästa från sin åker och med det bästa
      från sin vingård.
  6.  Om eld kommer lös och fattar i törnhäckar, och därvid
      sädesskylar bliva uppbrända eller oskuren säd eller annat på
      åkern, så skall den som har vållat branden giva full ersättning.
  7.  Om någon giver åt en annan penningar eller gods att förvara, och
      detta bliver stulet ur hans hus, så skall tjuven, om han
      ertappas, giva dubbel ersättning.
  8.  Ertappas icke tjuven, då skall man föra husets ägare fram för
      Gud, på det att det må utrönas om han icke har förgripit sig på
      sin nästas tillhörighet.
  9.  Om fråga uppstår angående orättrådigt tillgrepp -- det må gälla
      oxe eller åsna eller får eller kläder eller något annat som har
      förlorats -- och någon påstår att en orättrådighet verkligen har
      ägt rum, så skall båda parternas sak komma inför Gud.  Den som
      Gud dömer skyldig, han skall ersätta den andre dubbelt.
 10.  Om någon giver åt en annan i förvar en åsna eller en oxe eller
      ett får, eller vilket annat husdjur det vara må, och detta dör
      eller bliver skadat eller bortrövat, utan att någon ser det,
 11.  Så skall det dem emellan komma till en ed vid HERREN, för att
      det må utrönas om den ene icke har förgripit sig på den andres
      tillhörighet; denna ed skall ägaren antaga och den andre behöver
      icke giva någon ersättning.
 12.  Men om det har blivit bortstulet från honom, då skall han
      ersätta ägaren därför.
 13.  Har det blivit ihjälrivet, skall han föra fram det ihjälrivna
      djuret såsom bevis; han behöver då icke giva ersättning därför.
      >1 Mos. 31,39.

 14.  Om någon lånar ett djur av en annan, och detta bliver skadat
      eller dör, och dess ägare därvid icke är tillstädes, så skall
      han giva full ersättning.
 15.  Är dess ägare tillstädes, då behöver han icke giva
      ersättning.  Var djuret lejt, då är legan ersättning.

 16.  Om någon förför en jungfru som icke är trolovad och lägrar
      henne, så skall han giva brudgåva för henne och taga henne till
      hustru.
      >5 Mos. 22,28 f.
 17.  Vägrar hennes fader att giva henne åt honom, då skall han gälda
      en så stor penningsumma som man plägar giva i brudgåva för en
      jungfru.

 18.  En trollkvinna skall du icke låta leva.
      >3 Mos. 20,27.

 19.  Var och en som beblandar sig med något djur skall straffas med
      döden.
      >3 Mos. 18,23. 20,15. 5 Mos. 27,21.

 20.  Den som offrar åt andra gudar än åt HERREN allena, han skall
      givas till spillo.

 21.  En främling skall du icke förorätta eller förtrycka; I haven ju
      själva varit främlingar i Egyptens land.
      >2 Mos. 23,9.  3 Mos. 19,33. 5 Mos. 24,17 f.
 22.  Änkor och faderlösa skolen I icke behandla illa.
      >Sak. 7,10.
 23.  Behandlar du dem illa, så skall jag förvisso höra deras rop, när
      de ropa till mig;
      >5 Mos. 10,18
 24.  och min vrede skall upptändas, och jag skall dräpa eder med
      svärd; så att edra egna hustrur bliva änkor och edra barn
      faderlösa.

 25.  Lånar du penningar åt någon fattig hos dig bland mitt folk, så
      skall du icke handla mot honom såsom en ockrare; I skolen icke
      pålägga honom någon ränta.
      >3 Mos. 25,36 f. 5 Mos. 23,19 f. Ps. 15,5.
 26.  Har du av din nästa tagit hans mantel i pant, så skall du giva
      den tillbaka åt honom, innan solen går ned;
 27.  den är ju det enda täcke han har, och med den skyler han sin
      kropp.  Vad skall han eljest hava på sig, när han ligger och
      sover?  Om han måste ropa till mig, så skall jag höra, ty jag är
      barmhärtig.

 28.  Gud skall du icke häda, och över en hövding i ditt folk skall du
      icke uttala förbannelser.
      >Apg. 23,5.

 29.  Av det som fyller din lada och av det som flyter ifrån din press
      skall du utan dröjsmål frambära din gåva.  Den förstfödde bland
      dina söner skall du giva åt mig.
      >2 Mos. 13,2. 34,19.
 30.  På samma sätt skall du göra med dina fäkreatur och din
      småboskap.  I sju dagar skola de stanna hos sina mödrar; på
      åttonde dagen skall du giva dem åt mig.
      >3 Mos. 22,27.

 31.  Och I skolen vara mig ett heligt: folk; kött av ett djur som har
      blivit ihjälrivet på marken skolen I icke äta, åt hundarna
      skolen I kasta det.
      >2 Mos. 19,6. 3 Mos. 22,8. Hes. 44,31.
*02/23 Andra Mosebok (Exodus), 23 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 23 Kapitlet

               Lagar om rättrådighet och barmhärtighet
                 och om de stora högtiderna.  Löfte om
                            Kanaans land.

  1.  Du skall icke utsprida falskt rykte; åt den som har en orätt sak
      skall du icke giva ditt bistånd genom att bliva ett orättfärdigt
      vittne.
      >2 Mos. 20,16. 3 Mos. 19,16.
  2.  Du skall icke följa med hopen i vad ont är, eller vittna så i
      någon sak, att du böjer dig efter hopen och vränger rätten.
  3.  Du skall icke vara partisk för den ringe i någon hans sak.
      >3 Mos. 19,15. 5 Mos. 1,17.

  4.  Om du träffar på din fiendes oxe eller åsna som har kommit
      vilse, så skall du föra djuret tillbaka till honom.
      >5 Mos. 22,1 f.
  5.  Om du ser din oväns åsna ligga dignad under sin börda, så skall
      du ingalunda lämna mannen ohulpen, utan hjälpa honom att lösa av
      bördan.
      >5 Mos. 22,4.

  6.  Du skall icke i någon sak vränga rätten för den fattige som du
      har hos dig.
  7.  Du skall hålla dig fjärran ifrån orätt sak; du skall icke dräpa
      den som är oskyldig och har rätt, ty jag skall icke giva rätt åt
      någon som är skyldig.
  8.  Du skall icke taga mutor, ty mutor förblinda de seende och
      förvrida de rättfärdigas sak.
      >5 Mos. 16,19. 27,20. Syr. 20,29.
  9.  En främling skall du icke förtrycka; I veten ju huru främlingen
      känner det, eftersom I själva haven varit främlingar i Egyptens
      land.
      >2 Mos. 22,21. 3 Mos. 19,33. 5 Mos. 10,19.

 10.  I sex år skall du beså din jord och inbärga dess gröda;
      >3 Mos. 25,3 f.
 11.  men under det sjunde året skall du låta den vila och ligga
      orörd, för att de fattiga bland ditt folk må äta därav; vad de
      lämna kvar, det må ätas av markens djur.  Så skall du ock göra
      med din vingård och med din olivplantering.
 12.  Sex dagar skall du göra ditt arbete, men på sjunde dagen skall
      du hålla vilodag, för att din oxe och din åsna må hava ro, och
      din tjänstekvinnas son och främlingen må njuta vila.
      >2 Mos. 20,8 f.

 13.  I alla de stycken om vilka jag har talat till eder skolen I taga
      eder till vara.  Och andra gudars namn skolen I icke nämna; de
      skola icke höras i din mun.
      >2 Mos. 20,3. Jos. 23,7.

 14.  Tre gånger om året skall du hålla högtid åt mig.
      >2 Mos. 34,23. 3 Mos. 23,4 f. 5 Mos. 16,16.
 15.  Det osyrade brödets högtid skall du hålla: i sju dagar skall du
      äta osyrat bröd, såsom jag har bjudit dig, på den bestämda tiden
      i månaden Abib, eftersom du då drog ut ur Egypten; men med tomma
      händer skall ingen träda fram inför mitt ansikte.
      >2 Mos. 12,14 f. 34,18.
 16.  Du skall ock hålla skördehögtiden, när du skördar förstlingen av
      ditt arbete, av det du har sått på marken.  Bärgningshögtiden
      skall du ock hålla, vid årets utgång, när du inbärgar frukten av
      ditt arbete från marken.
 17.  Tre gånger om året skall allt ditt mankön träda fram inför
      HERRENS, din Herres, ansikte.

 18.  Du skall icke offra blodet av mitt slaktoffer jämte något som är
      syrat.  Och det feta av mitt högtidsoffer skall icke lämnas kvar
      över natten till morgonen.
      >2 Mos. 12,10,15. 34,25.

 19.  Det första av din marks förstlingsfrukter skall du föra till
      HERRENS, din Guds, hus.

      Du skall icke koka en killing i dess moders mjölk.
      >2 Mos. 34,26. 5 Mos. 14,21. 26,1 f.
 20.  Se, jag skall sända en ängel framför dig, som skall bevara dig
      på vägen och föra dig till den plats som jag har utsett.
      >2 Mos. 32,34. 33,2. 5 Mos. 31,3 f. Jes. 63,9.
 21.  Tag dig till vara inför honom och hör hans röst, var icke
      gensträvig mot honom, han skall icke hava fördrag med edra
      överträdelser, ty mitt namn är i honom.
      >Jos. 24,19.
 22.  Men om du hör hans röst och gör allt vad jag säger, så skall jag
      bliva en fiende till dina fiender och en ovän till dina ovänner.
 23.  Ty min ängel skall gå framför dig och skall föra dig till
      amoréernas, hetiternas, perisséernas, kananéernas, hivéernas och
      jebuséernas land, och jag skall utrota dem.
 24.  Du må icke tillbedja deras gudar eller tjäna dem eller göra
      såsom man där gör, utan du skall slå dem ned i grund och bryta
      sönder deras stoder.
      >2 Mos. 20,5. 34,18. 5 Mos. 7,5.
 25.  Men HERREN, eder Gud, skolen I tjäna, så skall han för dig
      välsigna både mat och dryck; sjukdom skall jag då ock avvända
      från dig.
      >2 Mos. 15,26;. 5 Mos. 7,15.
 26.  I ditt land skall då icke finnas någon kvinna som föder i otid
      eller är ofruktsam.  Dina dagars mått skall jag göra fullt.
      >5 Mos. 7,14.
 27.  Förskräckelse för mig skall jag sända framför dig och vålla
      förvirring bland alla de folk som du kommer till, och jag skall
      driva alla dina fiender på flykten för dig.
      >5 Mos. 11,25.
 28.  Jag skall sända getingar framför dig, och de skola förjaga
      hivéerna, kananéerna och hetiterna undan för dig.
      >5 Mos. 7,20. Jos. 24,12. Vish. 12,8.
 29.  Dock skall jag icke på ett och samma år förjaga dem för dig, på
      det att icke landet så må bliva en ödemark och vilddjuren föröka
      sig till din skada;
 30.  utan småningom skall jag förjaga dem för dig, till dess du har
      förökat dig, så att du kan taga landet till din arvedel.
 31.  Och jag skall låta ditt lands gränser gå från Röda havet till
      filistéernas hav, och från öknen till floden; ty jag skall giva
      landets inbyggare i eder hand, och du skall förjaga dem, så att
      de fly för dig.
      >1 Mos. 15,18. 5 Mos. 11,24. 1 Kon. 4,21. Ps. 80,12.
 32.  Du må icke sluta förbund med dem eller deras gudar.
      >2 Mos. 34,12. 5 Mos. 7,2 f. Jos. 23,12 f. Dom. 2,2 f.
 33.  De skola icke få bo kvar i ditt land, på det att de icke må
      förleda dig till synd mot mig; ty du kunde ju komma att tjäna
      deras gudar, och detta skulle bliva dig till en snara.
*02/24 Andra Mosebok (Exodus), 24 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 24 Kapitlet

               Förbundet upprättas.  Mose stiger upp på
                                Sinai.

  1.  Och han sade till Mose: »Stig upp till HERREN, du själv jämte
      Aron, Nadab och Abihu och sjuttio av de äldste i Israel; och I
      skolen tillbedja på avstånd.
  2.  Mose allena må träda fram till HERREN, de andra må icke träda
      fram; ej heller må folket stiga ditupp med honom.»
  3.  Och Mose kom till folket och förkunnade för det alla HERRENS ord
      och alla hans rätter.  Då svarade allt folket med en mun och
      sade: »Efter alla de ord HERREN har talat vilja vi göra.»
      >2 Mos. 19,8. 5 Mos. 5,27.
  4.  Därefter upptecknade Mose alla HERRENS ord.  Och följande morgon
      stod han bittida upp och byggde ett altare nedanför berget.  Och
      han reste där tolv stoder, efter Israels tolv stammar.
  5.  Och han sände israeliternas unga män åstad till att offra
      brännoffer, så ock slaktoffer av tjurar till tackoffer åt
      HERREN.
  6.  Och Mose tog hälften av blodet och slog det i skålarna, och den
      andra hälften av blodet stänkte han på altaret.
  7.  Och han tog förbundsboken och, föreläste den för folket.  Och de
      sade: »Allt vad HERREN har sagt vilja vi göra och lyda.
  8.  Då tog Mose blodet och stänkte därav på folket och sade: »Se,
      detta är förbundets blod, det förbunds som HERREN har slutit med
      eder, i enlighet med alla dessa ord.»
      >Matt. 26,28 . 1 Kor. 11,25. Hebr. 9,16 f. 1 Petr. 1,2.

  9.  Och Mose och Aron, Nadab och Abihu och sjuttio av de äldste i
      Israel stego ditupp.
 10.  Och de fingo se Israels Gud; och under hans fötter var likasom
      ett inlagt golv av safirer, likt själva himmelen i klarhet.
      >Hes. 1,26.
 11.  Men han lät icke sin hand drabba Israels barns ypperste, utan
      sedan de hade skådat Gud, åto de och drucko.

 12.  Och HERREN sade till Mose: »Stig upp till mig på berget och bliv
      kvar där, så skall jag giva dig stentavlorna och lagen och
      budorden som jag har skrivit, till undervisning för dessa.»
 13.  Då begav sig Mose åstad med sin tjänare Josua; och Mose steg upp
      på Guds berg.
 14.  Men till de äldste sade han: »Vänten här på oss, till dess att
      vi komma tillbaka till eder.  Se, Aron och Hur äro hos eder; den
      som har något att andraga, han må vända sig till dem.»
 15.  Så steg Mose upp på berget, och molnskyn övertäckte berget.
 16.  Och HERRENS härlighet vilade på Sinai berg, och molnskyn
      övertäckte det i sex dagar; men den sjunde dagen kallade han på
      Mose ur skyn.
 17.  Och HERRENS härlighet tedde sig inför Israels barns ögon såsom
      en förtärande eld, på toppen av berget.
      >5 Mos. 4,24. Hebr. 12,29.
 18.  Och Mose gick mitt in i skyn och steg upp på berget.  Sedan blev
      Mose kvar på berget i fyrtio dagar och fyrtio nätter.
      >2 Mos. 34,28. 5 Mos. 9,9,18.
*02/25 Andra Mosebok (Exodus), 25 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 25 Kapitlet

                Påbud om sammanskott till tabernaklet
                och om förfärdigande av förbundsarken,
                   skådebrödsbordet och ljusstaken.

  1.  Och HERREN talade till Mose och sade:
  2.  Säg till Israels barn att de upptaga en gärd åt mig; av var och
      en som har ett därtill villigt hjärta skolen I upptaga denna
      gärd åt mig.
      >2 Mos. 35,5 f.
  3.  Och detta är vad I skolen upptaga av dem såsom gärd: guld,
      silver och koppar
  4.  mörkblått, purpurrött, rosenrött och vitt garn och gethår,
  5.  rödfärgade vädurskinn, tahasskinn, akacieträ,
  6.  olja till ljusstaken, kryddor till smörjelseoljan och till den
      välluktande rökelsen,
  7.  äntligen onyxstenar och infattningsstenar, till att användas för
      efoden och för bröstskölden.

  8.  Och de skola göra åt mig en helgedom, för att jag må bo mitt
      ibland dem.
      >Hebr. 9,2 f.
  9.  Tabernaklet och alla dess tillbehör skolen I göra alldeles efter
      de mönsterbilder som jag visar dig.

 10.  De skola göra en ark av akacieträ, två och en halv aln lång, en
      och en halv aln bred och en och en halv aln hög.
      >2 Mos. 37,1 f.
 11.  Och du skall överdraga den med rent guld, innan och utan skall
      du överdraga den; och du skall på den göra en rand av guld runt
      omkring.
 12.  Och du skall till den gjuta fyra ringar av guld och sätta dem
      över de fyra fötterna, två ringar på ena sidan och två ringar på
      andra sidan.
 13.  Och du skall göra stänger av akacieträ och överdraga dem med
      guld.
 14.  Och stängerna skall du skjuta in i ringarna, på sidorna av
      arken, så att man med dem kan bära arken.
 15.  Stängerna skola sitta kvar i ringarna på arken; de få icke
      dragas ut ur dem.
 16.  Och i arken skall du lägga vittnesbördet[1], som jag skall giva
      dig.
      >2 Mos. 40,20. 1 Kon. 8,9.
 17.  Och du skall göra en nådastol[2] av rent guld, två och en halv
      aln lång och en och en halv aln bred.
 18.  Och du skall göra två keruber av guld; i drivet arbete skall du
      göra dem och sätta dem vid de båda ändarna av nådastolen.
 19.  Du skall göra en kerub till att sätta vid ena ändan, och en
      kerub till att sätta vid andra ändan.  I ett stycke med
      nådastolen skolen I göra keruberna vid dess båda ändar.
 20.  Och keruberna skola breda ut sina vingar och hålla dem uppåt, så
      att de övertäcka nådastolen med sina vingar, under det att de
      hava sina ansikten vända mot varandra; ned mot nådastolen skola
      keruberna vända sina ansikten.
      >Hebr. 9,5.
 21.  Och du skall sätta nådastolen ovanpå arken, och i arken skall du
      lägga vittnesbördet, som jag skall giva dig.
 22.  Och där skall jag uppenbara mig för dig; från nådastolen, från
      platsen mellan de två keruberna, som stå på vittnesbördets ark,
      skall jag tala med dig om alla bud som jag genom dig vill giva
      Israels barn.
      >2 Mos. 29,42. 4 Mos. 7,89.

 23.  Du skall ock göra ett bord av akacieträ, två alnar långt, en aln
      brett och en och en halv aln högt.
      >2 Mos. 37,10 f.
 24.  Och du skall överdraga det med rent guld; och du skall göra en
      rand av guld därpå runt omkring
 25.  Och runt omkring det skall du göra en list av en hands bredd,
      och runt omkring listen skall du göra en rand av guld.
 26.  Och du skall till bordet göra fyra ringar av guld och sätta
      ringarna i de fyra hörnen vid de fyra fötterna.
 27.  Invid listen skola ringarna sitta, för att stänger må skjutas in
      i dem, så att man kan bära bordet.
 28.  Och du skall göra stängerna av akacieträ och överdraga dem med
      guld, och med dem skall bordet bäras.
 29.  Du skall ock göra därtill fat och skålar, kannor och bägare, med
      vilka man skall utgjuta drickoffer; av rent guld skall du göra
      dem.
 30.  Och du skall beständigt hava skådebröd liggande på bordet inför
      mitt ansikte.
      >3 Mos. 24,5 f. 1 Sam. 21,6.

 31.  Du skall ock göra en ljusstake av rent guld.  I drivet arbete
      skall ljusstaken göras, med sin fotställning och sitt mittelrör;
      kalkarna därpå, kulor och blommor skola vara i ett stycke med
      den.
      >2 Mos. 37,17 f.
 32.  Och sex armar skola utgå från ljusstakens sidor, tre armar från
      ena sidan och tre armar från andra sidan.
 33.  På den ena armen skola vara tre kalkar, liknande mandelblommor,
      vardera bestående av en kula och en blomma, och på den andra
      armen sammalunda tre kalkar, liknande mandelblommor, vardera
      bestående av en kula och en blomma så skall det vara på de sex
      arma som utgå från ljusstaken.
 34.  Men på själva ljusstaken skola vara fyra kalkar, liknande
      mandelblommor, med sina kulor och blommor.
 35.  En kula skall sättas under del första armparet som utgår från
      ljusstaken, i ett stycke med den, och en kula under det andra
      armparet som utgår från ljusstaken, i ett stycke med den, och en
      kula under det tredje armparet som utgår från ljusstaken, i ett
      stycke med den: alltså under de sex armar som utgå från
      ljusstaken.
 36.  Deras kulor och armar skola vara: i ett stycke med den,
      alltsammans ett enda stycke i drivet arbete av rent guld.
 37.  Och du skall till den göra sju lampor, och lamporna skall man
      sätta upp så, att den kastar sitt sken över platsen därframför.
      >4 Mos. 8,2.
 38.  Och lamptänger och brickor till den skall du göra av rent guld.
 39.  Av en talent rent guld skall man göra den med alla dessa
      tillbehör.

 40.  Och se till, att du gör detta efter de mönsterbilder som hava
      blivit dig visade på berget.
      >Apg. 7,44. Hebr. 8,5.

[1]  Se Vittnesbördet i Ordförkl.
*02/26 Andra Mosebok (Exodus), 26 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 26 Kapitlet

                Tabernaklet, dess täckelse, överdrag,
                 brädställning, förlåt och förhänge.

  1.  Tabernaklet skall du göra av tio tygvåder; av tvinnat vitt garn
      och av mörkblått, purpurrött och rosenrött garn skall du göra
      dem, med keruber på, i konstvävnad.
      >2 Mos. 36,8 f.
  2.  Var våd skall vara tjuguåtta alnar lång och fyra alnar bred;
      alla våderna skola hava samma mått.
  3.  Fem av våderna skola fogas tillhopa med varandra; likaså skola
      de fem övriga våderna fogas tillhopa med varandra.
  4.  Och du skall sätta öglor av mörkblått garn i kanten på den ena
      våden, ytterst på det hopfogade stycket; så skall du ock göra i
      kanten på den våd som sitter ytterst i det andra hopfogade
      stycket.
  5.  Femtio öglor skall du sätta på den ena våden, och femtio öglor
      skall du sätta ytterst på motsvarande våd i det andra hopfogade
      stycket, så att öglorna svara emot varandra.
  6.  Och du skall göra femtio häktor av guld och foga tillhopa
      våderna med varandra medelst häktorna, så att tabernaklet utgör
      ett helt.

  7.  Du skall ock göra tygvåder av gethår till ett täckelse över
      tabernaklet; elva sådana våder skall du göra.
      >2 Mos. 36,14 f.
  8.  Var vad skall vara trettio alnar lång och fyra alnar bred; de
      elva våderna skola hava samma mått.
  9.  Fem av våderna skall du foga tillhopa till ett särskilt stycke,
      och likaledes de sex övriga våderna till ett särskilt stycke,
      och den sjätte våden skall du lägga dubbel på framsidan av
      tältet.
 10.  Och du skall satta femtio öglor i kanten på den ena våden, den
      som sitter ytterst i det ena hopfogade stycket, och femtio öglor
      i kanten på motsvarande våd i det andra hopfogade stycket.
 11.  Och du skall göra femtio häktor av koppar och haka in häktorna i
      öglorna och foga täckelset tillhopa, så att det utgör ett helt.
 12.  Men vad överskottet av täckelsets våder angår, det som räcker
      över, så skall den halva våd som räcker över hänga ned på
      baksidan av tabernaklet.
 13.  Och den aln på vardera sidan, som på längden av täckelsets våder
      räcker över, skall hänga ned på båda sidorna av tabernaklet för
      att övertäcka det.
 14.  Vidare skall du göra ett överdrag av rödfärgade vädurskinn till
      täckelset, och ytterligare ett överdrag av tahasskinn att lägga
      ovanpå detta.

 15.  Bräderna till tabernaklet skall du göra av akacieträ, och de
      skola ställas upprätt.
      >2 Mos. 36,20 f.
 16.  Tio alnar långt och en och en halv aln brett skall vart bräde
      vara.
 17.  Vart bräde skall hava två tappar, förbundna sinsemellan med en
      list; så skall du göra på alla bräderna till tabernaklet.
 18.  Och av tabernaklets bräder skall du sätta tjugu på södra sidan,
      söderut.
 19.  Och du skall göra fyrtio fotstycken av silver att sätta under de
      tjugu bräderna, två fotstycken under vart bräde för dess två
      tappar.
 20.  Likaledes skall du på tabernaklets andra sida, den norra sidan,
      sätta tjugu bräder,
 21.  med deras fyrtio fotstycken av silver, två fotstycken under vart
      bräde.
 22.  Men på baksidan av tabernaklet, västerut, skall du sätta sex
      bräder.
 23.  Och två bräder skall du sätta på tabernaklets hörn, på baksidan;
 24.  och vartdera av dessa skall vara sammanfogat av två nedtill, och
      likaledes sammanhängande upptill, till den första ringen.  Så
      skall det vara med dem båda.  Dessa skola sättas i de båda
      hörnen.
 25.  Således bliver det åtta bräder med tillhörande fotstycken av
      silver, sexton fotstycken, nämligen två fotstycken under vart
      bräde.
 26.  Och du skall göra tvärstänger av akacieträ, fem till de bräder
      som äro på tabernaklets ena sida
 27.  och fem tvärstänger till de bräder som äro på tabernaklets andra
      sida, och fem tvärstänger till de bräder som äro på tabernaklets
      baksida, västerut.
 28.  Och den mellersta tvärstången, den som sitter mitt på bräderna,
      skall gå tvärs över, från den ena ändan till den andra.
 29.  Och bräderna skall du överdraga med guld, och ringarna på dem, i
      vilka tvärstängerna skola skjutas in, skall du göra av guld, och
      tvärstängerna skall du överdraga med guld.
 30.  Och du skall sätta upp tabernaklet, sådant det skall vara, såsom
      det har blivit dig visat på berget.
      >2 Mos. 25,9, 40.

 31.  Du skall ock göra en förlåt av mörkblått, purpurrött, rosenrött
      och tvinnat vitt garn; den skall göras i konstvävnad, med keruber
      på.
      >2 Mos. 36,35 f.
 32.  Och du skall hänga upp den på fyra stolpar av akacieträ, som
      skola vara överdragna med guld och hava bakar av guld och stå på
      fyra fotstycken av silver.
 33.  Och du skall hänga upp förlåten under häktorna, och föra dit
      vittnesbördets ark och ställa den innanför förlåten; och så
      skall förlåten för eder vara en skiljevägg mellan det heliga och
      det allraheligaste.
 34.  Och du skall sätta nådastolen på vittnesbördets ark inne i det
      allraheligaste.
 35.  Men bordet skall du ställa utanför förlåten, och ljusstaken mitt
      emot bordet, på tabernaklets södra sida; bordet skall du alltså
      ställa på norra sidan.
 36.  Och du skall göra ett förhänge för ingången till tältet, i
      brokig vävnad av mörkblått, purpurrött, rosenrött och tvinnat
      vitt garn.
 37.  Och du skall till förhänget göra fem stolpar av akacieträ och
      överdraga dem med guld, och hakarna på dem skola vara av guld,
      och du skall till dem gjuta fem fotstycken av koppar.
*02/27 Andra Mosebok (Exodus), 27 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 27 Kapitlet

               Brännoffersaltaret, förgården och oljan
                           till ljusstaken.

  1.  Du skall ock göra ett altare av akacieträ, fem alnar långt och
      fem alnar brett -- så att altaret bildar en liksidig fyrkant --
      och tre alnar högt.
      >2 Mos. 38,1 f.
  2.  Och du skall göra hörn därtill, Som skola sitta i dess fyra
      hörn; i ett stycke därmed skola hörnen vara.  Och du skall
      överdraga det med koppar.
  3.  Och kärl till att föra bort askan skall du göra därtill, så ock
      skovlar, skålar, gafflar och fyrfat.  Alla dess tillbehör skall
      du göra av koppar.
  4.  Och du skall göra ett galler därtill, ett nätverk av koppar, och
      på nätet skall du sätta fyra ringar av koppar i dess fyra hörn.
  5.  Och du skall sätta det under avsatsen på altaret, nedtill, så
      att nätet räcker upp till mitten av altaret.
  6.  Och du skall göra stänger till altaret, stänger av akacieträ,
      och överdraga dem med koppar.
  7.  Och stängerna skola skjutas in i ringarna, så att stängerna
      sitta på altarets båda sidor, när man bär det.
  8.  Ihåligt skall du göra det, av plankor.  Såsom det har blivit dig
      visat på berget, så skall det göras.

  9.  Du skall ock göra en förgård till tabernaklet.  För den södra
      sidan, söderut, skola omhängen till förgården göras av tvinnat
      vitt garn, hundra alnar långa -- detta för den ena sidan;
      >2 Mos. 38,9 f.
 10.  Och stolparna till dem skola vara tjugu och dessas fotstycken
      tjugu, av koppar, men stolparnas hakar och kransar skola vara av
      silver.
 11.  Likaledes skola för norra långsidan omhängen göras, hundra alnar
      långa; och stolparna till dem skola vara tjugu och dessas
      fotstycken tjugu, av koppar, men stolparnas hakar och kransar
      skola vara av silver.
 12.  Och förgårdens västra kortsida skall hava omhängen som äro
      femtio alnar långa; stolparna till dem skola vara tio och dessas
      fotstycken tio.
 13.  Och förgårdens bredd på fram sidan, österut, skall vara femtio
      alnar
 14.  Och omhängena skola vara femton alnar långa på ena sidan därav,
      med tre stolpar på tre fotstycken;
 15.  likaledes skola omhängena på andra sidan vara femton alnar långa
      med tre stolpar på tre fotstycken.
 16.  Och till förgårdens port skall göras ett förhänge, tjugu alnar
      långt i brokig vävnad av mörkblått, purpurrött, rosenrött och
      tvinnat vitt garn, med fyra stolpar på fyra fotstycken.
 17.  Alla stolparna runt omkring för gården skola vara försedda med
      kransar av silver och hava hakar av silver; men deras fotstycken
      skola vara av koppar.
 18.  Förgården skall vara hundra alnar lång och femtio alnar bred
      utefter hela längden; omhägnaden skall vara fem alnar hög, av
      tvinnat vitt garn; och fotstyckena skola vara av koppar.
 19.  Alla tabernaklets tillbehör för allt arbete därvid, så ock alla
      dess pluggar och alla förgårdens pluggar skola vara av koppar.

 20.  Och du skall bjuda Israels barn att bära till dig ren olja, av
      stötta oliver, till ljusstaken, så att lamporna dagligen kunna
      sättas upp.
      >3 Mos. 24,2 f.
 21.  I uppenbarelsetältet, utanför den förlåt som hänger framför
      vittnesbördet, skola Aron och hans söner sköta den, från aftonen
      till morgonen, inför HERRENS ansikte.  Detta skall vara en
      evärdlig stadga från släkte till släkte, en gärd av Israels
      barn.
*02/28 Andra Mosebok (Exodus), 28 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 28 Kapitlet

               Arons och hans söners prästerliga dräkt.

  1.  Och du skall låta din broder Aron och hans söner med honom, träd
      fram till dig ur Israels barns krets för att de må bliva plåster
      åt mig Aron själv och hans söner: Nadab och Abihu, Eleasar och
      Itamar.
  2.  Och du skall göra åt din broder Aron heliga kläder, till ära och
      prydnad.
      >2 Mos. 39,1 f. Syr. 45,7 f.
  3.  Och du skall tillsäga alla edra konstförfarna män, som jag har
      uppfyllt med vishetens ande, att de skola göra kläder åt Aron,
      för att har må helgas till att bliva präst åt mig.
      >2 Mos. 31,2 f.
  4.  Och dessa äro de kläder som de skola göra: bröstsköld, efod,
      kåpa, rutig livklädnad, huvudbindel och bälte.  De skola göra
      heliga kläder åt din broder Aron och hans söner, för att han må
      bliva präst åt mig.
  5.  Och härtill skola de taga av guldet och av det mörkblåa, det
      purpurröda, det rosenröda och det vita garnet.

  6.  Efoden skola de göra av guld och av mörkblått purpurrött,
      rosenrött och tvinnat vitt garn, i konstvävnad.
      >2 Mos. 39,2 f.
  7.  Den skall vid sina båda ändar hava två axelstycken, som skola
      fästas ihop, så att den hållen hopfäst.
  8.  Och skärpet, som skall sitta på efoden och sammanhålla den,
      skall vara av samma slags vävnad och i ett stycke med den: av
      guld och av mörkblått, purpurrött, rosenrött och tvinnat vitt
      garn.
  9.  Och du skall taga två onyxstenar och på dem inrista Israels
      söners namn,
 10.  sex av namnen på den ena stenen och de sex övrigas namn på den
      andra stenen, efter ättföljd.
 11.  Med stensnidarkonst, såsom man graverar signetringar, skall du
      inrista Israels söners namn på de två stenarna.  Med nätverk av
      guld skall du omgiva dessa.
 12.  Och du skall satta de båda stenarna på efodens axelstycken, för
      att stenarna må bringa Israels barn i åminnelse; Aron skall bära
      deras namn inför HERRENS ansikte på sina båda axlar, för att
      bringa dem i åminnelse.
 13.  Och du skall göra flätverk av guld,
 14.  så ock två kedjor av rent guld; i virat arbete skall du göra
      dessa, såsom man gör snodder.  Och du skall fästa de snodda
      kedjorna vid flätverken.

 15.  En domssköld skall du göra i konstvävnad; du skall göra den i
      samma slags vävnad som efoden: av guld och av mörkblått,
      purpurrött, rosenrött och tvinnat vitt garn skall du göra den.
      >2 Mos. 39,8 f.

 16.  Den skall vara liksidigt fyrkantig och hava form av en väska,
      ett kvarter lång och ett kvarter bred.
 17.  Och du skall besätta den med infattade stenar, ordnade på fyra
      rader: i första raden en karneol, en topas och en smaragd;
 18.  i andra raden en karbunkel, en safir och en kalcedon;
 19.  i tredje raden en hyacint, en agat och en ametist;
 20.  i fjärde raden en krysolit, en onyx och en jaspis.  Omgivna med
      flätverk av guld skola de sitta i sin infattning.
 21.  Stenarna skola vara tolv, efter Israels söners namn, en för vart
      namn; var sten skall bära namnet på en av de tolv stammarna,
      inristat på samma sätt som man graverar signetringar.
 22.  Och du skall till bröstskölden göra kedjor i virat arbete, såsom
      man gör snodder, av rent guld.
 23.  Vidare skall du till bröstskölden göra två ringar av guld och
      sätta dessa båda ringar i två av bröstsköldens hörn.
 24.  Och du skall fästa de båda guldsnodderna vid de båda ringarna, i
      bröstsköldens hörn.
 25.  Och de två snoddernas båda andra ändar skall du fästa vid de två
      flätverken och så fästa dem vid efodens axelstycken på dess
      framsida.
 26.  Och du skall göra två andra ringar av guld och sätta dem i
      bröstsköldens båda andra hörn, vid den kant därpå, som är vänd
      inåt mot efoden.
 27.  Och ytterligare skall du göra två ringar av guld och fästa dem
      vid efodens båda axelstycken, nedtill på dess framsida, där den
      fästes ihop, ovanför efodens skärp.
 28.  Och man skall knyta fast bröstskölden med ett mörkblått snöre,
      Som går från dess ringar in i efodens ringar, så att den sitter
      ovanför efodens skärp, på det att bröstskölden icke må lossna
      från efoden.
 29.  Aron skall så bära Israels söners namn i domsskölden på sitt
      hjärta, när han går in helgedomen, för att bringa dem i
      åminnelse inför HERRENS ansikte beständigt.
 30.  Och du skall lägga urim[1] och tummim[1] in i domsskölden, så
      att de ligga på Arons hjärta, när han ingår inför HERRENS
      ansikte; och Aron skall så bära Israels barns dom på sitt hjärta
      inför HERRENS ansikte beständigt.
      >3 Mos. 8,8. 4 Mos. 27,21. 5 Mos. 33,8. 1 Sam. 28,6. Esr. 2,63.
      >Neh. 7,65.

 31.  Efodkåpan skall du göra helt och hållet av mörkblått tyg;
      >2 Mos. 39,22 f.
 32.  och mitt på den skall vara en öppning för huvudet, och denna
      öppning skall omgivas med en vävd kant, likasom öppningen på en
      pansarskjorta, för att den icke slitas sönder.
 33.  Och på dess nedre fåll skall du sätta granatäpplen, gjorda av
      mörkblått, purpurrött och rosenrött garn, runt omkring fållen,
      och bjällror av guld mellan dessa runt omkring:
 34.  en bjällra av guld och så ett granatäpple, sedan en bjällra av
      guld och så åter ett granatäpple, runt omkring fållen på kåpan.
 35.  Och denna skall Aron hava på sig, när han gör tjänst, så att det
      höres, när han går in i helgedomen inför HERRENS ansikte, och
      när han går ut -- detta på det att han icke må dö.

 36.  Du skall ock göra en plåt av rent guld, och på den skall du
      rista, såsom man graverar signetringar: »Helgad åt HERREN.»
      >2 Mos. 39,30 f.
 37.  Och du skall fästa den vid ett mörkblått snöre, och den skall
      sitta på huvudbindeln; på framsidan av huvudbindeln skall den
      sitta.
 38.  Den skall sitta på Arons panna, och Aron skall bära den
      missgärning som vidlåder de heliga gåvor Israels barn bära fram,
      när de giva några heliga gåvor; den skall sitta på hans panna
      beständigt, för att de må bliva välbehagliga inför HERRENS
      ansikte.

 39.  Du skall ock väva en rutig livklädnad av vitt garn, och du skall
      göra en huvudbindel av vitt garn; och ett bälte skall du göra i
      brokig vävnad.
      >2 Mos. 39,27 f.
 40.  Också åt Arons söner skall du göra livklädnader, och du skall
      göra bälten åt dem; och huvor skall du göra åt dem, till ära och
      prydnad.  Och detta skall du kläda på din broder Aron och hans
      söner jämte honom;
 41.  och du skall smörja dem och företaga handfyllning med dem och
      helga dem till att bliva präster åt mig.
      >3 Mos. 8,12.
 42.  Och du skall göra åt dem benkläder av linne, som skyla deras
      blygd; dessa skola räcka från länderna ned på låren.
 43.  Och Aron och hans söner skola hava dem på sig, när de gå in i
      uppenbarelsetältet eller träda fram till altaret för att göra
      tjänst i helgedomen -- detta på det att de icke må komma att
      bära på missgärning och så träffas av döden.  Detta skall vara en
      evärdlig stadga för honom och hans avkomlingar efter honom.

[1]  Se Urim och tummim I Ordförkl.
*02/29 Andra Mosebok (Exodus), 29 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 29 Kapitlet

               Föreskrifter om prästernas invigning och
                        om det dagliga offret.

  1.  Och detta är vad du skall göra med dem för att helga dem till
      att bliva präster åt mig:
      Tag en ungtjur och två vädurar, felfria djur,
      >3 Mos. 8,2 f.
  2.  och osyrat bröd och osyrade kakor, begjutna med olja, och
      osyrade tunnkakor, smorda med olja; av fint vetemjöl skall du
      baka dem.
  3.  Och du skall lägga dem i en och samma korg och bära fram dem i
      korgen såsom offergåva, när du för fram tjuren och de två
      vädurarna.
  4.  Därefter skall du föra Aron och hans söner fram till
      uppenbarelsetältets ingång och två dem med vatten.
      >2 Mos. 40,12 f.
  5.  Och du skall taga kläderna och sätta på Aron livklädnaden och
      efodkåpan och själva efoden och bröstskölden; och du skall fästa
      ihop alltsammans på honom med efodens skärp.
  6.  Och du skall sätta huvudbindeln på hans huvud och fästa det
      heliga diademet på huvudbindeln.
  7.  Och du skall taga smörjelseoljan och gjuta på hans huvud och
      smörja honom.
  8.  Och du skall föra fram hans söner och sätta livklädnader på dem.

  9.  Och du skall omgjorda dem, Aron och hans söner, med bälten och
      binda huvor på dem.  Och de skola hava prästadömet såsom en
      evärdlig rätt.  Så skall du företaga handfyllning med Aron och
      hans söner.
 10.  Och du skall föra tjuren fram inför uppenbarelsetältet, och Aron
      och hans söner skola lägga sina händer på tjurens huvud.
      >3 Mos. 8,14f.
 11.  Sedan skall du slakta tjuren inför HERRENS ansikte, vid ingången
      till uppenbarelsetältet.
 12.  Och du skall taga av tjurens blod och stryka med ditt finger på
      altarets hörn; men allt det övriga skall du gjuta ut vid foten
      av altaret.
 13.  Och du skall taga allt det fett som omsluter inälvorna, så ock
      leverfettet och båda njurarna med det fett som sitter på dem,
      och förbränna det på altaret.
      >3 Mos. 3,3 f.
 14.  Men köttet av tjuren och hans hud och hans orenlighet skall du
      bränna upp i eld utanför lägret.  Det är ett syndoffer.
      >3 Mos. 4,12. Hebr. 13,11

 15.  Och du skall taga den ena väduren, och Aron och hans söner skola
      lägga sina händer på vädurens huvud.
      >3 Mos. 8,18 f.
 16.  Sedan skall du slakta väduren och taga hans blod och stänka på
      altaret runt omkring;
 17.  men själva väduren skall du dela i dess stycken, och du skall
      två inälvorna och fötterna och lägga dem på styckena och
      huvudet.
 18.  Och du skall förbränna hela väduren på altaret; det är ett
      brännoffer åt HERREN.  En välbehaglig lukt, ett eldsoffer åt
      HERREN är det.

 19.  Därefter skall du taga den andra väduren, och Aron och hans
      söner skola lägga sina händer på vädurens huvud.
      >3 Mos. 8,22 f.
 20.  Sedan skall du slakta väduren och taga av hans blod och bestryka
      Arons högra örsnibb och hans söners högra örsnibb och tummen på
      deras högra hand och stortån på deras högra fot; men det övriga
      blodet skall det stänka på altaret runt omkring.
 21.  Och du skall taga av blodet på altaret och av smörjelseoljan och
      stänka på Aron och hans kläder, och likaledes på hans söner och
      hans söners kläder; så bliver han helig, han själv såväl som
      hans kläder, och likaledes hans söner såväl som hans söners
      kläder.
 22.  Och du skall taga fettet av väduren, svansen och det fett som
      omsluter inälvorna, så ock leverfettet och båda njurarna med
      fettet på dem, därtill det högra lårstycket ty detta är
      handfyllningsväduren.
 23.  Och du skall taga en rundkaka, en oljebrödskaka och en tunnkaka
      ur korgen med de osyrade bröden, som står inför HERRENS ansikte.
 24.  Och du skall lägga alltsammans på Arons och hans söners händer
      och vifta det såsom ett viftoffer inför HERRENS ansikte.
 25.  Sedan skall du taga det ur deras: händer och förbränna det på
      altaret ovanpå brännoffret, till en välbehaglig lukt inför
      HERREN; det är ett eldsoffer åt HERREN.
 26.  Och du skall taga bringan av Arons handfyllningsvädur och vifta
      den såsom ett viftoffer inför HERRENS ansikte, och detta skall
      vara din del.
 27.  Så skall du helga viftoffersbringan och offergärdslåret, det som
      viftas och det som gives såsom offergärd, de delar av
      handfyllningsväduren, som skola tillhöra Aron och hans söner.
 28.  Och detta skall tillhöra Aron och; hans söner såsom en evärdlig
      rätt av Israels barn, ty det är en offergärd.  Det skall vara en
      gärd av Israels barn, av deras tackoffer, en gärd av dem åt
      HERREN.
      >3 Mos. 7,31 f. 10,14.
 29.  Och Arons heliga kläder skola hans söner hava efter honom, för
      att de i dem må bliva smorda och mottaga handfyllning.
 30.  I sju dagar skall den av hans söner, som bliver präst i hans
      ställe, ikläda sig dem, den som skall gå in i uppenbarelsetältet
      för att göra tjänst i helgedomen.
 31.  Och du skall taga handfyllningsväduren och koka hans kött på en
      helig plats.
 32.  Och vädurens kött jämte brödet: som är i korgen skola Aron och
      hans söner äta vid ingången till uppenbarelsetältet; de skola
      äta detta,
      >3 Mos. 8,31 f. 24,9.
 33.  det som har använts till att bringa försoning vid deras
      handfyllning och helgande, men ingen främmande får ta därav, ty
      det är heligt.
 34.  Och om något av handfyllningsköttet eller av brödet bliver över
      till följande morgon, så skall du i eld bränna upp detta som har
      blivit över; det får icke ätas, ty det är heligt.

 35.  Så skall du göra med Aron och hans söner, i alla stycken såsom
      jag har bjudit dig.  Sju dagar skall deras handfyllning vara.
 36.  Och var dag skall du offra en tjur såsom syndoffer till
      försoning och rena altaret, i det du bringar försoning för det;
      och du skall smörja det för att helga det.
 37.  I sju dagar skall du bringa försoning för altaret och helga det.
      Så bliver altaret högheligt; var och en som kommer vid altaret
      bliver helig.

 38.  Och detta är vad du skall offra på altaret: två årsgamla lamm
      för var dag beständigt.
      >4 Mos. 28,3 f.
 39.  Det ena lammet skall du offra om morgonen, och det andra lammet
      skall du offra vid aftontiden,
 40.  och till det första lammet en tiondedels efa fint mjöl, begjutet
      med en fjärdedels hin olja av stötta oliver, och såsom
      drickoffer en fjärdedels hin vin.
 41.  Det andra lammet skall du offra vid aftontiden; med likadant
      spisoffer och drickoffer som om morgonen skall du offra det,
      till en välbehaglig lukt, ett eldsoffer åt HERREN.
 42.  Detta skall vara edert dagliga brännoffer från släkte till
      släkte, vid ingången till uppenbarelsetältet, inför HERRENS
      ansikte, där jag skall uppenbara mig för eder, för att där tala
      med dig.
      >2 Mos. 25,22.
 43.  Där skall jag uppenbara mig för Israels barn, och det rummet
      skall bliva helgat av min härlighet.
      >2 Mos. 40,34 f.
 44.  Och jag skall helga uppenbarelsetältet och altaret, och Aron och
      hans söner skall jag helga till att bliva präster åt mig.
 45.  Och jag skall bo mitt ibland Israels barn och vara deras Gud.
      >3 Mos. 26,11 f. 2 Kor. 6,16.
 46.  Och de skola förnimma att jag är HERREN, deras Gud, som förde
      dem ut ur Egyptens land, för att jag skulle bo mitt ibland
      dem.  Jag är HERREN, deras Gud.
*02/30 Andra Mosebok (Exodus), 30 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 30 Kapitlet

                   Föreskrifter om rökelsealtaret,
                 försoningspenningen, kopparbäckenet,
                      smörjelseoljan, rökelsen.

  1.  Och du skall göra ett altare för att antända rökelse därpå, av
      akacieträ skall du göra det.
      >2 Mos. 37,25 f.
  2.  Det skall vara en aln långt och en aln brett -- en liksidig
      fyrkant -- och två alnar högt; dess horn skola vara i ett stycke
      därmed.
  3.  Och du skall överdraga det med rent guld, dess skiva, dess
      väggar runt omkring och dess hörn; och du skall göra en rand av
      guld därpå runt omkring.
  4.  Och du skall till det göra två ringar av guld och sätta dem
      nedanför randen, på dess båda sidor; på de båda sidostyckena
      skall du sätta dem.  De skola vara där, för att stänger må
      skjutas in i dem, så att man med dem kan bära altaret.
  5.  Och du skall göra stängerna av akacieträ och överdraga dem med
      guld.
  6.  Och du skall ställa det framför den förlåt som hänger framför
      vittnesbördets ark, så att det står framför nådastolen, som är
      ovanpå vittnesbördet, där jag skall uppenbara mig för dig.
      >2 Mos. 25,22.
  7.  Och Aron skall antända välluktande rökelse därpå; var morgon,
      när han tillreder lamporna, skall han antända rökelse;
  8.  och likaledes skall Aron antända rökelse, när han vid aftontiden
      sätter upp lamporna.  Detta skall vara det dagliga rökoffret
      inför HERRENS ansikte, från släkte till släkte.
  9.  I skolen icke låta någon främmande rökelse komma därpå, ej
      heller brännoffer eller spisoffer; och intet drickoffer skolen
      utgjuta därpå.
      >3 Mos. 10,1 f.
 10.  Och Aron skall en gång om året bringa försoning för dess horn;
      med blod av försoningssyndoffret skall han en gång om året
      bringa försoning för det, släkte efter släkte.  Det är högheligt
      för HERREN.
      >3 Mos. 16,18 f. Hebr. 9,7. 10,14.

 11.  Och HERREN talade till Mose och sade:
 12.  När du räknar antalet av Israels barn, nämligen av dem som
      inmönstras, skall vid mönstringen var och en giva åt HERREN en
      försoningsgåva för sig, på det att ingen hemsökelse må drabba
      dem vid mönstringen.
      >4 Mos. 1,2 f.
 13.  Detta är vad var och en som upptages bland de inmönstrade skall
      giva: en halv sikel, efter helgedomssikelns vikt -- sikeln
      räknad till tjugu gera -- en halv sikel såsom offergärd åt
      HERREN,
 14.  Var och en som upptages bland de inmönstrade, var och en som är
      tjugu år gammal eller därutöver, skall giva detta såsom
      offergärd åt HERREN.
 15.  Den rike skall icke giva mer och den fattige icke mindre än en
      halv sikel, när I given offergärden åt HERREN, till att bringa
      försoning för eder.
 16.  Och du skall taga försoningspenningarna av Israels barn och
      använda dem till arbetet vid uppenbarelsetältet.  Så skall ske,
      för att Israels barn må vara i åminnelse inför HERRENS ansikte,
      och för att försoning må bringas för eder.

 17.  Och HERREN talade till Mose och sade:
 18.  Du skall ock göra ett bäcken av koppar med en fotställning av
      koppar, till tvagning, och ställa det mellan uppenbarelsetältet
      och altaret och gjuta vatten däri.
      >2 Mos. 38,8. 40,30 f.
 19.  Och Aron och hans söner skola två sina händer och fötter med
      vatten därur.
 20.  När de gå in i uppenbarelsetältet, skola de två sig med vatten,
      på del att de icke må dö; så ock när de träda fram till altaret
      för att göra tjänst genom att antända eldsoffer åt HERREN.
 21.  De skola två sina händer och fötter, på det att de icke må
      dö.  Och detta skall vara en evärdlig stadga för dem: för honom
      själv och hans avkomlingar från släkte till släkte.

 22.  Och HERREN talade till Mose och sade:
 23.  Tag dig ock kryddor av yppersta slag: fem hundra siklar
      myrradropp, hälften så mycket kanel av finaste slag, alltså två
      hundra femtio siklar, likaledes två hundra femtio siklar kalmus
      av finaste slag,
      >2 Mos. 37,29.
 24.  därtill fem hundra siklar kassia, efter helgedomssikelns vikt,
      och en hin olivolja.
 25.  Och du skall av detta göra en helig smörjelseolja, en
      konstmässigt beredd salva; det skall vara en helig
      smörjelseolja.
 26.  Och du skall därmed smörja uppenbarelsetältet, vittnesbördets
      ark,
      >2 Mos. 40,9 f.
 27.  bordet med alla dess tillbehör, ljusstaken med dess tillbehör,
      rökelsealtaret,
 28.  brännoffersaltaret med alla dess tillbehör, äntligen bäckenet
      med dess fotställning.
 29.  Och du skall helga dem, så att de bliva högheliga; var och en
      som sedan kommer vid dem bliver helig.
 30.  Och Aron och hans söner skall du smörja, och du skall helga dem
      till att bliva präster åt mig.
 31.  Och till Israels barn skall du tala och säga: Detta skall vara
      min heliga smörjelseolja hos eder, från släkte till släkte.
 32.  På ingen annan människas kropp må den komma, ej heller mån I
      göra någon annan så sammansatt som denna.  Helig är den, helig
      skall den vara för eder.
 33.  Den som bereder en sådan salva, och den som använder något därav
      på någon främmande, han skall utrotas ur sin släkt.

 34.  Ytterligare sade HERREN till Mose: Tag dig välluktande kryddor,
      stakte och sjönagel och galban, och jämte dessa vällukter rent
      rökelseharts, lika mycket av vart slag,
      >2 Mos. 37,29.
 35.  och gör därav rökelse, en konstmässigt beredd blandning, saltad,
      ren, helig.
 36.  Och en del av den skall du stöta till pulver och lägga framför
      vittnesbördet i uppenbarelsetältet, där jag vill uppenbara mig
      för dig.  Höghelig skall den vara för eder.
 37.  Och ingen annan rökelse mån I göra åt eder så sammansatt som
      denna skall vara.  Helig skall den vara dig för HERREN.
 38.  Den som gör sådan för att njuta av dess lukt, han skall utrotas
      ur sin släkt.
*02/31 Andra Mosebok (Exodus), 31 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 31 Kapitlet

                 Föreståndare för arbetet förordnas.
                Sabbatsbudet inskärpes.  Mose mottager
                             lagtavlorna.

  1.  Och HERREN talade till Mose och sade:
  2.  Se, jag har kallat och nämnt Besalel, son till Uri, son till
      Hur, av Juda stam;
      >Mos. 35,30 f. 36,1 f. 38,22 f. 1 Krön. 2,20.
  3.  och jag har uppfyllt honom med Guds Ande, med vishet och
      förstånd och kunskap och med allt slags slöjdskicklighet,
  4.  till att tänka ut konstarbeten, till att arbeta i guld, silver
      och koppar,
  5.  till att snida stenar för infattning och till att snida i trä,
      korteligen, till att utföra alla slags arbeten.
  6.  Och se, jag har givit honom till medhjälpare Oholiab, Ahisamaks
      son, av Dans stam, och åt alla edra konstförfarna män har jag
      givit vishet i hjärtat.  Dessa skola kunna göra allt vad jag har
      bjudit dig:
  7.  uppenbarelsetältet, vittnesbördets ark, nådastolen därpå, alla
      uppenbarelsetältets tillbehör,
      >2 Mos. 35,11 f. 39,33 f.
  8.  bordet med dess tillbehör, den gyllene ljusstaken med alla dess
      tillbehör, rökelsealtaret,
  9.  brännoffersaltaret med alla dess tillbehör, bäckenet med dess
      fotställning,
 10.  de stickade kläderna och prästen Arons andra heliga kläder, så
      och hans söners prästkläder,
 11.  äntligen smörjelseoljan och den välluktande rökelsen till
      helgedomen.  De skola utföra sitt arbete i alla stycken såsom jag
      har bjudit dig.

 12.  Och HERREN talade till Mose och sade:
 13.  Tala du till Israels barn och säg: Mina sabbater skolen I hålla,
      ty de äro ett tecken mellan mig och eder, från släkte till
      släkte, för att I skolen veta att jag är HERREN, som helgar
      eder.
      >1 Mos. 2,2. 2 Mos. 20,8 f. Hes. 20,12.
 14.  Så hållen nu sabbaten, ty den skall vara eder helig.  Den som
      ohelgar den skall straffas med döden; ty var och en som på den
      dagen gör något arbete, han skall utrotas ur sin släkt.
      >4 Mos. 15,32 f. Matt. 12,1 f.
 15.  Sex dagar skall arbete göras, men på sjunde dagen är vilosabbat,
      en HERRENS helgdag.  Var och en som gör något arbete på
      sabbatsdagen skall straffas med döden.
      >2 Mos. 23,12.
 16.  Och Israels barn skola hålla sabbaten, så att de fira den släkte
      efter släkte, såsom ett evigt förbund.
 17.  Den skall vara ett evärdligt tecken mellan mig och Israels barn;
      ty på sex dagar gjorde HERREN himmel och jord, men på sjunde
      dagen vilade han och tog sig ro.

 18.  När han nu hade talat ut med; Mose på Sinai berg, gav han honom
      vittnesbördets två tavlor, tavlor av sten, på vilka Gud hade
      skrivit med sitt finger.
      >2 Mos. 32,16. Mos. 4,13. 9,10.
*02/32 Andra Mosebok (Exodus), 32 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 32 Kapitlet

                 Guldkalven.  Herrens vrede och Moses
                       förbön.  Folkets straff.

  1.  Men när folket såg att Mose dröjde att komma ned från berget,
      församlade de sig omkring Aron och sade till honom: »Upp, gör
      oss en gud som kan gå framför oss; ty vi veta icke vad som har
      vederfarits denne Mose, honom som förde oss upp ur Egyptens
      land.»
      >Apg. 7,40.
  2.  Då sade Aron till dem: »Tagen guldringarna ut ur öronen på edra
      hustrur, edra söner och edra döttrar, och bären dem till mig.
  3.  Då tog allt folket av sig guldringarna som de hade i öronen, och
      de buro dem till Aron;
  4.  och han tog emot guldet av dem och formade det med en mejsel och
      gjorde därav en gjuten kalv.  Och de sade: »Detta är din Gud,
      Israel, han som har fört dig upp ur Egyptens land.»
      >Ps. 106,19 f.
  5.  När Aron såg detta, byggde han ett altare åt honom.  Och Aron lät
      utropa och säga: »I morgon bliver en HERRENS högtid.»
  6.  Dagen därefter stodo de bittida upp och offrade brännoffer och
      buro fram tackoffer, och folket satte sig ned till att äta och
      dricka, och därpå stodo de upp till att leka.
      >1 Kor. 10,7.

  7.  Då sade HERREN till Mose: »Gå ditned, ty ditt folk, som du har
      fört upp ur Egyptens land, har tagit sig till, vad fördärvligt
      är.
      >5 Mos. 9,12 f.
  8.  De hava redan vikit av ifrån den väg som jag bjöd dem gå; de
      hava gjort sig en gjuten kalv.  Den hava de tillbett, åt den hava
      de offrat, och sagt: 'Detta är din Gud, Israel, han som har fört
      dig upp ur Egyptens land.»
  9.  Och HERREN sade ytterligare till Mose: »Jag ser att detta folk
      är ett hårdnackat folk.
      >2 Mos. 33,3.
 10.  Så låt mig nu vara, på det att min vrede må brinna mot dem, och
      på det att jag må förgöra dem; dig vill jag sedan göra till ett
      stort folk.»
 11.  Men Mose bönföll inför HERREN, sin Gud, och sade: »HERRE, varför
      skulle din vrede brinna mot ditt folk, som du med stor kraft och
      stark hand har fört ut ur Egyptens land?
      >5 Mos. 9,26 f. Ps. 106,23.
 12.  Varför skulle egyptierna få säga: 'Till deras olycka har han
      fört dem ut, till att dräpa dem bland bergen och förgöra dem
      från jorden'?  Vänd dig ifrån din vredes glöd, och ångra det onda
      du nu har i sinnet mot ditt folk.
      >4 Mos. 14,15 f. Ps. 85,4.
 13.  Tänk på Abraham, Isak och Israel, dina tjänare, åt vilka du med
      ed vid dig själv har givit det löftet: 'Jag skall göra eder säd
      talrik såsom stjärnorna på himmelen, och hela det land som jag
      har talat om skall jag giva åt eder säd, och de skola få det
      till evärdlig arvedel.'»
      >1 Mos. 12,7. 15,5. 22,16 f. 26,4. 28,13 f.  Hebr. 6,13 f.
 14.  Då ångrade HERREN det onda som han hade hotat att göra mot sitt
      folk.

 15.  Och Mose vände sig om och steg ned från berget, och han hade med
      sig vittnesbördets två tavlor.  Och på tavlornas båda sidor var
      skrivet både på den ena sidan och på den andra var skrivet.
      >2 Mos. 34,29.
 16.  Och tavlorna voro gjorda av Gud, och skriften var Guds skrift,
      inristad på tavlorna.
      >2 Mos. 31,18.
 17.  När Josua nu hörde huru folket skriade, sade han till Mose:
      »Krigsrop höres i lägret.»
 18.  Men han svarade: »Det är varken segerrop som höres, ej heller är
      det ett ropande såsom efter nederlag; det är sång jag hör.»
 19.  När sedan Mose kom närmare lägret och fick se kalven och dansen,
      upptändes hans vrede, och han kastade tavlorna ifrån sig och
      slog sönder dem nedanför berget.
      >5 Mos. 9,17.
 20.  Sedan tog han kalven som de hade gjort, och brände den i eld och
      krossade den till stoft; detta strödde han i vattnet och gav det
      åt Israels barn att dricka.
      >5 Mos. 9,21.
 21.  Och Mose sade till Aron: »Vad har folket gjort dig, eftersom du
      har kommit dem att begå en så stor synd?»
 22.  Aron svarade: »Min herres vrede må icke upptändas; du vet själv
      att detta folk är ont.
 23.  De sade till mig: 'Gör oss en gud som kan gå framför oss; ty vi
      veta icke vad som har vederfarits denne Mose, honom som förde
      oss upp ur Egyptens land.'
 24.  Då sade jag till dem: 'Den som har guld tage det av sig'; och de
      gåvo det åt mig.  Och jag kastade det i elden, och så kom kalven
      till.»

 25.  Då nu Mose såg att folket var lössläppt, eftersom Aron, till
      skadeglädje för deras fiender, hade släppt dem lösa,
 26.  ställde han sig i porten till lägret och ropade: »Var och en som
      hör HERREN till komme hit till mig.»  Då församlade sig till
      honom alla Levi barn.
 27.  Och han sade till dem: »Så säger HERREN, Israels Gud: Var och en
      binde sitt svärd vid sin länd.  Gån så igenom lägret, fram och
      tillbaka, från den ena porten till den andra, Och dräpen vem I
      finnen, vore det också broder eller vän eller frände.
      >5 Mos. 33.9.
 28.  Och Levi barn gjorde såsom Mose hade sagt; och på den dagen
      föllo av folket vid pass tre tusen män.
 29.  Och Mose sade: »Eftersom I nu haven stått emot edra egna söner
      och bröder, mån I i dag taga handfyllning till HERRENS tjänst,
      för att välsignelse i dag må komma över eder.»

 30.  Dagen därefter sade Mose till folket: »I haven begått en stor
      synd.  Jag vill nu stiga upp till HERREN och se till, om jag kan
      bringa försoning för eder synd.»
 31.  Och Mose gick tillbaka till HERREN och sade: »Ack, detta folk
      har begått en stor synd; de hava gjort sig en gud av guld.
 32.  Men förlåt dem nu deras synd; varom icke, så utplåna mig ur
      boken som du skriver i.»
      >Ps. 69,29. Rom. 9,3.
 33.  Men HERREN svarade Mose: »Den som har syndat mot mig, honom
      skall jag utplåna ur min bok.
 34.  Gå nu och för folket dit jag har sagt dig; se, min ängel skall
      gå framför dig.  Men när min hemsökelses dag kommer, skall jag på
      dem hemsöka deras synd.»
      >2 Mos. 23,20.
 35.  Så straffade HERREN folket, därför att de hade gjort kalven, den
      som Aron gjorde.
*02/33 Andra Mosebok (Exodus), 33 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 33 Kapitlet

                     Folkets sorg.  Molnstoden vid
                uppenbarelsetältet utom lägret.  Moses
                 begäran att få se Herrens härlighet.

  1.  Och HERREN sade till Mose: »Upp, drag åstad härifrån med folket
      som du har fört upp ur Egyptens land, och begiv dig till det
      land som jag med ed har lovat åt Abraham, Isak och Jakob, i det
      jag sade: 'Åt din säd skall jag giva det.'
      >1 Mos. 12,7.
  2.  Jag skall sända en ängel framför dig och förjaga kananéerna,
      amoréerna, hetiterna, perisséerna, hivéerna och jebuséerna,
      >2 Mos. 23,20. 32,34.
  3.  för att du må komma till ett land som flyter av mjölk och
      honung.  Ty eftersom du är ett hårdnackat folk, vill jag icke
      själv draga upp med dig; jag kunde då förgöra dig under vägen.»
      >2 Mos. 32,9. 5 Mos. 9,13.
  4.  När folket hörde detta stränga tal, blevo de sorgsna, och ingen
      tog sina smycken på sig.

  5.  Och HERREN sade till Mose: »Säg till Israels barn: I ären ett
      hårdnackat folk.  Om jag allenast ett ögonblick droge med dig,
      skulle jag förgöra dig.  Men lägg nu av dig dina smycken, så vill
      jag se till, vad jag skall göra med dig.»
  6.  Så togo då Israels barn av sig sina smycken och voro utan dem
      allt ifrån vistelsen vid Horebs berg.

  7.  Men Mose hade för sed att taga tältet och slå upp det ett stycke
      utanför lägret; och han kallade det »uppenbarelsetältet».  Och
      var och en som ville rådfråga HERREN måste gå ut till
      uppenbarelsetältet utanför lägret.
  8.  Och så ofta Mose gick ut till tältet, stod allt folket upp, och
      var och en ställde sig vid ingången till sitt tält och skådade
      efter Mose, till dess han hade kommit in i tältet.
  9.  Och så ofta Mose kom in i tältet, steg molnstoden ned och blev
      stående vid ingången till tältet; och han talade med Mose.
 10.  Och allt folket såg molnstoden stå vid ingången till tältet; då
      föll allt folket ned och tillbad, var och en vid ingången till
      sitt tält.
 11.  Och HERREN talade med Mose ansikte mot ansikte, såsom när den
      ena människan talar med den andra.  Sedan vände Mose tillbaka
      till lägret; men hans tjänare Josua, Nuns son, en ung man,
      lämnade icke tältet.
      >4 Mos. 12,8.

 12.  Och Mose sade till HERREN: »Väl säger du till mig: 'För detta
      folk ditupp'; men du har icke låtit mig veta vem du vill sända
      med mig Du har dock sagt: 'Jag känner dig vid namn, och du har
      funnit nåd för mina ögon.'
 13.  Om jag alltså har funnit nåd för dina ögon, så låt mig se dina
      vägar och lära känna dig; jag vill ju finna nåd för dina
      ögon.  Och se därtill, att detta folk är ditt folk.»
      >2 Mos. 19,6. Ps. 103,7.
 14.  Han sade: »Skall jag då själv gå med och föra dig till ro?»
 15.  Han svarade honom: »Om du icke själv vill gå med, så låt oss
      alls icke draga upp härifrån.
 16.  Ty varigenom skall man kunna veta att jag och ditt folk hava
      funnit nåd för dina ögon, om icke därigenom att du går med oss,
      så att vi, jag och ditt folk, utmärkas framför alla andra folk
      på jorden?»
 17.  HERREN svarade Mose: »Vad du nu har begärt skall jag ock göra;
      ty du har funnit nåd för mina ögon, och jag känner dig vid
      namn.»
 18.  Då sade han: »Låt mig alltså se din härlighet.»
 19.  Han svarade: »Jag skall låta all min skönhet gå förbi dig där du
      står, och jag skall utropa namnet 'HERREN' inför dig; jag skall
      vara nådig mot den jag vill vara nådig emot, och skall förbarma
      mig över den jag vill förbarma mig över.
      >2 Mos. 34,6. Rom. 9,15.
 20.  Ytterligare sade han: »Mitt ansikte kan du dock icke få se, ty
      ingen människa kan se mig och leva.»
      >Dom. 13,22.
 21.  Därefter sade HERREN: »Se, här är en plats nära intill mig;
      ställ dig där på klippan.
 22.  När nu min härlighet går förbi, skall jag låta dig stå där i en
      klyfta på berget, och jag skall övertäcka dig med min hand, till
      dess jag har gått förbi.
 23.  Sedan skall jag taga bort min hand, och då skall du få se mig på
      ryggen; men mitt ansikte kan ingen se.»
*02/34 Andra Mosebok (Exodus), 34 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 34 Kapitlet

                  Mose ånyo på Sinai.  Nya lagtavlor.
                   Strålglansen från Moses ansikte.

  1.  Och HERREN sade till Mose: »Hugg ut åt dig två stentavlor,
      likadana som de förra voro, så vill jag skriva på tavlorna samma
      ord som stodo på de förra tavlorna, vilka du slog sönder.
      >5 Mos. 10,1 f.
  2.  Och var redo till i morgon, du skall då på morgonen stiga upp på
      Sinai berg och ställa dig på toppen av berget, mig till mötes,
  3.  men ingen må stiga upp med dig, och på hela berget för ingen
      annan visa sig; ej heller må får och fäkreatur gå i bet framemot
      detta berg.»

  4.  Och han högg ut två stentavlor likadana som de förra voro.  Och
      bittida följande morgon begav sig Mose upp på Sinai berg, såsom
      HERREN hade bjudit honom, och tog de två stentavlorna med sig.
  5.  Då steg HERREN ned i molnskyn.  Och han ställde sig där nära
      intill honom och åkallade HERRENS namn.
  6.  Och HERREN gick förbi honom, där han stod, och utropade:
      »HERREN!  HERREN!  -- en Gud, barmhärtig och nådig, långmodig och
      stor i mildhet och trofasthet,
      >2 Mos. 33,19. 4 Mos. 14,18. Neh. 9,17 f. Ps. 86,15. 103,8.
      >145,8. Joel 2,13. Jon. 4,2.  Vish. 15,1. Syr. 2,11. Man. bön v.7.
  7.  som bevarar nåd mot tusenden, som förlåter missgärning och
      överträdelse och synd, men som ingalunda låter någon bliva
      ostraffad, utan hemsöker fädernas missgärning på barn och
      barnbarn och efterkommande i tredje och fjärde led.»
      >2 Mos. 20,5 f. 5 Mos. 5,9 f. 7,9 f. 24,16. Job 9,2.
      >Jer. 32,18 f. Nah. 1,3.
  8.  Då böjde Mose sig med hast ned mot jorden och tillbad
  9.  och sade: »Om jag har funnit nåd för dina ögon, Herre, så må
      Herren gå med oss.  Ty väl är det ett hårdnackat folk, men du
      vill ju förlåta oss vår missgärning och synd och taga oss till
      din arvedel.»

 10.  Han svarade: »Välan, jag vill sluta ett förbund.  Inför hela ditt
      folk skall jag göra under, sådana som icke hava blivit gjorda i
      något land eller bland något folk.  Och hela det folk som du
      tillhör skall se att HERRENS gärningar äro underbara, de som jag
      skall göra med dig.
      >5 Mos. 5,2.
 11.  Håll de bud som jag i dag giver dig.  Se, jag skall förjaga för
      dig amoréerna, kananéerna, hetiterna, perisséerna, hivéerna och
      jebuséerna.
 12.  Tag dig till vara för att sluta förbund med inbyggarna i det
      land dit du kommer, och låt dem icke bliva till en snara bland
      eder.
      >2 Mos. 23,32 f. 5 Mos. 7,2 f.
 13.  Fastmer skolen I bryta ned deras altaren och slå sönder deras
      stoder och hugga ned deras Aseror.
      >2 Mos. 23,24.
 14.  Ja, du skall icke tillbedja någon annan gud, ty HERREN heter
      Nitälskare; en nitälskande Gud är han.
      >2 Mos. 20,5. Nah. 1,2.
 15.  Du må icke sluta något förbund med landets inbyggare.  Ty i
      trolös avfällighet löpa de efter sina gudar och offra åt sina
      gudar; och när de då inbjuda dig, kommer du att äta av deras
      offer;
 16.  du tager ock deras döttrar till hustrur åt dina söner, och när
      då deras döttrar i avfällighet löpa efter sina gudar, skola de
      förleda dina söner till att likaledes löpa efter deras gudar.
      >4 Mos. 25,1 f. Dom. 3,6. 1 Kon. 11,2 f.

 17.  Gjutna gudar skall du icke göra åt dig.
      >2 Mos. 20,4, 23. 3 Mos. 19,4.

 18.  Det osyrade brödets högtid skall, du hålla: i sju dagar skall du
      äta osyrat bröd, såsom jag har bjudit dig, på den bestämda tiden
      i månaden Abib; ty i månaden Abib drog du ut ur Egypten.
      >2 Mos. 12,15. 23,15. 5 Mos. 16,1 f.

 19.  Allt det som öppnar moderlivet skall höra mig till, också allt
      hankön bland din boskap, som öppnar moderlivet, såväl av
      fäkreaturen som av småboskapen.
      >2 Mos. 13,2, 12 f. 22,29 f. 4 Mos. 18,15 f. Luk. 2,23.
 20.  Men vad som bland åsnor öppnar moderlivet skall du lösa med ett
      får, och om du icke vill lösa det, skall du krossa nacken på
      det.  Var förstfödd bland dina söner skall du läsa.  Och ingen
      skall med tomma händer träda fram inför mitt ansikte.
      >5 Mos. 16,16. Syr. 35,6.

 21.  Sex dagar skall du arbeta, men på sjunde dagen skall du hålla
      vilodag; både under plöjningstiden och under skördetiden skall
      du hålla vilodag.
      >2 Mos. 23,12. 31,15 35,2. 5 Mos. 5,12 f. Luk. 13,14 f.

 22.  Och veckohögtiden skall du hålla, för förstlingen av
      veteskörden, så ock bärgningshögtiden, när året har gått till
      ända.
      >2 Mos. 23,16. 5 Mos. 16,10 f.
 23.  Tre gånger om året skall allt ditt mankön träda fram inför
      HERRENS, din herres, Israels Guds, ansikte.
      >2 Mos. 23,17. 5 Mos. 16,16.
 24.  Ty jag skall fördriva folk för dig och utvidga ditt område; och
      ingen skall stå efter ditt land, när du drager upp, tre gånger
      om året, för att träda fram inför HERRENS, din Guds, ansikte.

 25.  Du skall icke offra blodet av mitt slaktoffer jämte något som är
      syrat.  Och påskhögtidens slaktoffer skall icke lämnas kvar över
      natten till morgonen.
      >2 Mos. 12,10. 23,18.

 26.  Det första av din marks förstlingsfrukter skall du föra till
      HERRENS, din Guds, hus.

      Du skall icke koka en killing i dess moders mjölk.»
      >2 Mos. 23,19. 5 Mos. 14,21. 26,1 f.

 27.  Och HERREN sade till Mose: »Teckna upp åt dig dessa ord; ty i
      enlighet med dessa ord har jag slutit ett förbund med dig och
      med Israel.»
      >2 Mos. 24,4.
 28.  Och han blev kvar där hos HERREN i fyrtio dagar och fyrtio
      nätter, utan att äta och utan att dricka.  Och han skrev på
      tavlorna förbundets ord, de tio orden.
      >2 Mos. 24,18. 5 Mos. 4,13. 9,9,18.

 29.  När sedan Mose steg ned från Sinai berg, och på vägen ned från
      berget hade vittnesbördets två tavlor med sig, visste han icke
      att hans ansiktes hy hade blivit strålande därav att han hade
      talat med honom.
      >2 Kor. 3,7.
 30.  Och när Aron och alla Israels barn sågo huru Moses ansiktes hy
      strålade, fruktade de för att komma honom nära.
 31.  Men Mose ropade till dem; då vände Aron och menighetens alla
      hövdingar tillbaka till honom, och Mose talade till dem.
 32.  Därefter kommo alla Israels barn fram till honom, och han gav
      dem alla de bud som HERREN hade förkunnat för honom på Sinai
      berg.
 33.  Och när Mose hade slutat sitt tal till dem, hängde han ett
      täckelse för sitt ansikte.
      >2 Kor. 3.13.
 34.  Men så ofta Mose skulle träda inför HERRENS ansikte för att tala
      med honom, lade han av täckelset, till dess han åter gick
      ut.  Och sedan han hade kommit ut, förkunnade han för Israels
      barn det som hade blivit honom bjudet.
 35.  Då sågo Israels barn var gång huru Moses ansiktes by strålade,
      och Mose hängde då åter täckelset över sitt ansikte, till dess
      han ånyo skulle gå in för att tala med honom.
*02/35 Andra Mosebok (Exodus), 35 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 35 Kapitlet

                    Sabbatsbudet.  Sammanskott till
               tabernaklet.  Föreståndarna för arbetet.

  1.  Och Mose församlade Israels barns hela menighet och sade till
      dem: »Detta är vad HERREN har bjudit eder att göra:
  2.  Sex dagar skall arbete göras, men på sjunde dagen skolen I hava
      helgdag, en HERRENS vilosabbat.  Var och en som på den dagen gör
      något arbete skall dödas.
      >2 Mos. 20,9 f. 23,12. 31,16.
  3.  I skolen icke tända upp eld på: sabbatsdagen, var I än ären
      bosatta.

  4.  Och Mose sade till Israels barns hela menighet: »Detta är vad
      HERREN har bjudit och sagt:
  5.  Låten bland eder upptaga en gärd åt HERREN, så att var och en
      som har ett därtill villigt hjärta bär fram denna gård åt
      HERREN: guld, silver och koppar,
      >2 Mos. 25,2 f.
  6.  mörkblått, purpurrött, rosenrött och vitt garn och gethår,
  7.  rödfärgade vädurskinn, tahasskinn, akacieträ,
  8.  olja till ljusstaken, kryddor till smörjelseoljan och till den
      välluktande rökelsen,
  9.  äntligen onyxstenar och infattningsstenar, till att användas för
      efoden och för bröstskölden.
 10.  Och alla konstförfarna män bland eder må komma och förfärdiga
      allt vad HERREN har bjudit:
 11.  tabernaklet, dess täckelse och överdraget till detta, dess
      häktor, bräder, tvärstänger, stolpar och fotstycken,
      >2 Mos. 31,7 f. 39,33 f.
 12.  arken med dess stänger, nådastolen och den förlåt som skall
      hänga framför den,
 13.  bordet med dess stänger och alla dess tillbehör och skådebröden,
 14.  ljusstaken med dess tillbehör och dess lampor, oljan till
      ljusstaken,
 15.  rökelsealtaret med dess stänger, smörjelseoljan och den
      välluktande rökelsen, förhänget för ingången till tabernaklet,
 16.  brännoffersaltaret med tillhörande koppargaller, dess stänger
      och alla dess tillbehör, bäckenet med dess fotställning,
 17.  omhängena till förgården, dess stolpar och fotstycken, förhänget
      för porten till förgården,
 18.  tabernaklets pluggar och förgårdens pluggar med deras streck,
 19.  äntligen de stickade kläderna till tjänsten i helgedomen och
      prästen Arons andra heliga kläder, så ock hans söners
      prästkläder.»

 20.  Och Israels barns hela menighet gick sin väg bort ifrån Mose.
 21.  Sedan kommo de tillbaka, var och en som av sitt hjärta manades
      därtill; och var och en som hade en därtill villig ande bar fram
      en gärd åt HERREN till förfärdigande av uppenbarelsetältet och
      till allt arbete därvid och till de heliga kläderna.
 22.  De kommo, både män och kvinnor, och framburo, var och en efter
      sitt hjärtas villighet, spännen, örringar, fingerringar och
      halssmycken, alla slags klenoder av guld, var och en som kunde
      offra åt HERREN någon gåva av guld.
 23.  Och var och en som hade i sin ägo mörkblått, purpurrött,
      rosenrött eller vitt garn eller gethår eller rödfärgade
      vädurskinn eller tahasskinn bar fram det.
 24.  Och var och en som kunde giva såsom gärd något av silver eller
      koppar bar fram sin gärd åt HERREN.  Och var och en som hade i
      sin ägo akacieträ till förfärdigande av något slags arbete bar
      fram det.
 25.  Och alla konstförfarna kvinnor spunno med sina händer mörkblått,
      purpurrött, rosenrött och vitt garn och buro fram sin spånad;
 26.  och alla kvinnor som av sitt hjärta manades därtill och hade
      lärt konsten spunno gethår.
 27.  Och hövdingarna buro fram onyxstenar och infattningsstenar, till
      att användas för efoden och för bröstskölden,
 28.  vidare kryddor och olja, till att användas för ljusstaken och
      smörjelseoljan och den välluktande rökelsen.
 29.  Var och en av Israels barn, man eller kvinna, vilkens hjärta var
      villigt att bära fram något till förfärdigande av allt det som
      HERREN genom Mose hade bjudit att man skulle göra, bar fram sin
      frivilliga gåva åt HERREN.
 30.  och Mose sade till Israels barn: »Sen, HERREN har kallat och
      nämnt Besalel, son till Uri, son till Hur, av Juda stam;
      >2 Mos. 31,2 f.
 31.  och han har uppfyllt honom med Guds Ande, med vishet, med
      förstånd och kunskap och med allt slags slöjdskicklighet,
 32.  både till att tänka ut konstarbeten och till att arbeta i guld,
      silver och koppar,
 33.  till att smida stenar för infattning: och till att snida i trä,
      korteligen, till att utföra alla slags konstarbeten.
 34.  Åt honom och åt Oholiab, Ahisamaks son, av Dans stam, har han
      ock givit förmåga att undervisa andra.
 35.  Han har uppfyllt deras hjärtan med vishet till att utföra alla
      slags snideriarbeten och konstvävnader och brokiga vävnader av
      mörkblått, purpurrött, rosenrött och vitt garn, så ock andra
      vävnader, korteligen, alla slags arbeten och särskilt
      konstvävnadsarbeten.

36:1. [1]

[1]  2 Mos 36:1 hör egentligen hit, men återfinns nedan.  --Red för
     den elektroniska utgåvan.
*02/36 Andra Mosebok (Exodus), 36 Kapitlet
  1.  Och Besalel och Oholiab och alla andra konstförfarna män, åt
      vilka HERREN har givit vishet och förstånd till att veta huru de
      skola utföra allt arbete vid helgedomens förfärdigande, skola
      utföra det, i alla stycken såsom HERREN har bjudit.»

                 Andra Mosebok (Exodus), 36 Kapitlet

                 Förfärdigandet av tabernaklet, dess
                  täckelse, överdrag, brädställning,
                         förlåt och förhänge.

  2.  Därefter kallade Mose till sig Besalel och Oholiab och alla de
      andra konstförfarna männen, åt vilka HERREN hade givit vishet i
      hjärtat, alla som av sitt hjärta manades att träda fram för att
      utföra arbetet.
  3.  Och de mottogo från Mose hela den gärd som Israels barn hade
      burit fram till utförande av arbetet vid helgedomens
      förfärdigande.  Men man fortfor att bära fram till honom
      frivilliga gåvor, morgon efter morgon.
  4.  Då kommo alla de konstförfarna män som utförde allt arbetet till
      helgedomen, var och en från det arbete som han utförde,
  5.  och sade till Mose: »Folket bär fram mer än som behöves för att
      verkställa det arbete som HERREN har bjudit oss att utföra.»
  6.  Då bjöd Mose att man skulle låta utropa i lägret: »Ingen, vare
      sig man eller kvinna, må vidare arbeta för att göra något till
      helgedomen.»  Så avhölls folket ifrån att bära fram flera gåvor.
  7.  Ty vad man hade skaffat samman var tillräckligt för allt det
      arbete som skulle göras, och man hade till och med över.

  8.  Så gjorde nu alla de konstförfarna arbetarna tabernaklet av tio
      tygvåder; av tvinnat vitt garn och av mörkblått, purpurrött och
      rosenrött garn gjorde man dem, med keruber på, i konstvävnad.
      >2 Mos. 26,1 f.
  9.  Var våd gjordes tjuguåtta alnar lång och fyra alnar bred; alla
      våderna fingo samma mått.
 10.  Och man fogade tillhopa fem av våderna med varandra; likaså
      fogade man tillhopa de fem övriga våderna med varandra.
 11.  Och man satte öglor av mörkblått garn i kanten på den ena våden,
      ytterst på det hopfogade stycket; så gjorde man ock i kanten på
      den våd som satt ytterst i det andra hopfogade stycket.
 12.  Femtio öglor satte man på den ena våden, och femtio öglor satte
      man ytterst på motsvarande våd i det andra hopfogade stycket, så
      att öglorna svarade emot varandra.
 13.  Och man gjorde femtio häktor av guld och fogade våderna tillhopa
      med varandra medelst häktorna, så att tabernaklet utgjorde ett
      helt.

 14.  Man gjorde och tygvåder av gethår till ett täckelse över
      tabernaklet; elva sådana våder gjorde man.
      >2 Mos. 26,7 f.
 15.  Var våd gjordes trettio alnar lång och fyra alnar bred, de elva
      våderna fingo samma mått.
 16.  Fem av våderna fogade man tillhopa till ett särskilt stycke,
 17.  och likaledes de sex övriga våderna till ett särskilt
      stycke.  Och man satte femtio öglor i kanten på den våd som satt
      ytterst i det ena hopfogade stycket, och femtio öglor satte man
      i kanten på motsvarande våd i det andra hopfogade stycket.
 18.  Och man gjorde femtio häktor av koppar för att foga tillhopa
      täckelset, så att det kom att utgöra ett helt.
 19.  Vidare gjorde man ett överdrag av rödfärgade vädurskinn till
      täckelset, och ytterligare ett överdrag av tahasskinn att lägga
      ovanpå detta.

 20.  Bräderna till tabernaklet gjorde man av akacieträ och ställde
      dem upprätt.
      >2 Mos. 26,15 f.
 21.  Tio alnar långt och en och en halv aln brett gjordes vart bräde.
 22.  På vart bräde sattes två tappar, förbundna sinsemellan med en
      list; så gjorde man på alla bräderna till tabernaklet.
 23.  Och av tabernaklets bräder satte man tjugu på södra sidan,
      söderut.
 24.  Och man gjorde fyrtio fotstycken av silver att sätta under de
      tjugu bräderna, två fotstycken under vart bräde för dess två
      tappar.
 25.  Likaledes satte man på tabernaklets andra sida, den norra sidan,
      tjugu bräder,
 26.  med deras fyrtio fotstycken av silver, två fotstycken under vart
      bräde.
 27.  Men på baksidan av tabernaklet, västerut, satte man sex bräder.
 28.  Och två bräder satte man på tabernaklets hörn, på baksidan;
 29.  och vartdera av dessa var sammanfogat av två nedtill, och
      likaledes sammanhängande upptill, till den första ringen.  Så
      gjorde man med dem båda, i de båda hörnen.
 30.  Således blev det åtta bräder med tillhörande fotstycken av
      silver, sexton fotstycken, nämligen två fotstycken under vart
      bräde.
 31.  Och man gjorde tvärstänger av akacieträ, fem till de bräder som
      voro på tabernaklets ena sida,
 32.  och fem tvärstänger till de bräder som voro på tabernaklets
      andra sida, och fem tvärstänger till de bräder som voro på
      tabernaklets baksida, västerut.
 33.  Och man satte den mellersta tvärstången så, att den gick tvärs
      över, mitt på bräderna, från den ena ändan till den andra.
 34.  Och bräderna överdrog man med guld, och ringarna på dem, i vilka
      tvärstängerna skulle skjutas in, gjorde man av guld, och
      tvärstängerna överdrog man med guld.

 35.  Man gjorde ock förlåten av mörkblått, purpurrött, rosenrött och
      tvinnat vitt garn; man gjorde den i konstvävnad, med keruber på.
      >2 Mos. 26,31 f.
 36.  Och man gjorde till den fyra stolpar av akacieträ och överdrog
      dem med guld, och hakarna till dem gjordes av guld, och man göt
      till dem fyra fotstycken av silver.
 37.  Och man gjorde ett förhänge för ingången till tältet, i brokig
      vävnad av mörkblått, purpurrött, rosenrött och tvinnat vitt
      garn,
 38.  och till detta fem stolpar med deras hakar; och deras knoppar
      och deras kransar överdrog man med guld, och deras fem
      fotstycken gjordes av koppar.
*02/37 Andra Mosebok (Exodus), 37 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 37 Kapitlet

                Arken, nådastolen, bordet, ljusstaken
                   och rökelsealtaret förfärdigas.

  1.  Och Besalel gjorde arken av akacieträ, två och en halv aln lång,
      en och en halv aln bred och en och en halv aln hög.
      >2 Mos. 25,10 f.
  2.  Och han överdrog den med rent guld innan och utan; och han
      gjorde på den en rand av guld runt omkring.
  3.  Och han göt till den fyra ringar: av guld och satte dem över de
      fyra fötterna, två ringar på ena sidan och två ringar på andra
      sidan.
  4.  Och han gjorde stänger av akacieträ och överdrog dem med guld.
  5.  Och stängerna sköt han in i ringarna, på sidorna av arken, så
      att man kunde bära arken.
  6.  Och han gjorde en nådastol av rent guld, två och en halv aln
      lång och en och en halv aln bred.
  7.  Och han gjorde två keruber av guld; i drivet arbete gjorde han
      dem och satte dem vid de båda ändarna av nådastolen,
  8.  en kerub vid ena ändan och en kerub vid andra ändan.  I ett
      stycke med nådastolen gjorde han keruberna vid dess båda ändar.
  9.  Och keruberna bredde ut sina vingar och höllo dem uppåt, så att
      de övertäckte nådastolen med sina vingar, under det att de hade
      sina ansikten vända mot varandra; ned mot nådastolen vände
      keruberna sina ansikten.

 10.  Han gjorde ock bordet av akacieträ, två alnar långt, en aln
      brett och en och en halv aln högt.
      >2 Mos. 25,23 f.
 11.  Och han överdrog det med rent guld; och han gjorde en rand av
      guld därpå runt omkring.
 12.  Och runt omkring det gjorde han en list av en hands bredd, och
      runt omkring listen gjorde han en rand av guld.
 13.  Och han göt till bordet fyra ringar av guld och satte ringarna i
      de fyra hörnen vid de fyra fötterna.
 14.  Invid listen sattes ringarna, för att stängerna skulle skjutas
      in i dem, så att man kunde bära bordet.
 15.  Och han gjorde stängerna av akacieträ och överdrog dem med guld;
      så kunde man bära bordet.
 16.  Och han gjorde kärlen till bordet av rent guld, faten och
      skålarna, bägarna och kannorna med vilka man skulle utgjuta
      drickoffer.

 17.  Han gjorde ock ljusstaken av rent guld.  I drivet arbete gjorde
      han ljusstaken med dess fotställning och dess mittelrör;
      kalkarna därpå, kulor och blommor, gjordes i ett stycke med den.
      >2 Mos. 25,31 f.
 18.  Och sex armar utgingo från ljusstakens sidor, tre armar från ena
      sidan och tre armar från andra sidan.
 19.  På den ena armen sattes tre kalkar, liknande mandelblommor,
      vardera bestående av en kula och en blomma, och på den andra
      armen sammalunda tre kalkar, liknande mandelblommor, vardera
      bestående av en kula och en blomma; så gjordes på de sex armar
      som utgingo från ljusstaken
 20.  Men på själva ljusstaken sattes fyra kalkar, liknande
      mandelblommor, med sina kulor och blommor.
 21.  En kula sattes under det första armparet som utgick från
      ljusstaken, i ett stycke med den, och en kula under det andra
      armparet som utgick från ljusstaken, i ett stycke med den, och
      en kula under det tredje armparet som utgick från ljusstaken, i
      ett stycke med den: alltså under de sex armar som utgingo från
      den.
 22.  Deras kulor och armar gjordes i ett stycke med den, alltsammans
      ett enda stycke i drivet arbete av rent guld.
 23.  Och han gjorde till den sju lampor, så ock lamptänger och
      brickor till den av rent guld.
 24.  Av en talent rent guld gjorde han den med alla dess tillbehör.

 25.  Och han gjorde rökelsealtaret av akacieträ, en aln långt och en
      aln brett -- en liksidig fyrkant -- och två alnar högt; dess
      horn gjordes i ett stycke därmed.
      >2 Mos. 30,1 f.
 26.  Och han överdrog det med rent guld, dess skiva, dess väggar runt
      omkring och dess hörn; och han gjorde en rand av guld därpå runt
      omkring.
 27.  Och han gjorde till det två ringar av guld och satte dem
      nedanför randen, på dess båda sidor, på de båda sidostyckena,
      för att stänger skulle skjutas in i dem, så att män med dem
      kunde bära altaret.
 28.  Och han gjorde stängerna av akacieträ och överdrog dem med guld.

 29.  Han gjorde ock den heliga smörjelseoljan och den rena,
      välluktande rökelsen, konstmässigt beredda.
      >2 Mos. 30,23 f., 34 f.
*02/38 Andra Mosebok (Exodus), 38 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 38 Kapitlet

                Brännoffersaltaret, kopparbäckenet och
                  förgårdens tillbehör förfärdigas.
                       Kostnaden för det hela.

  1.  Han gjorde ock brännoffersaltaret av akacieträ, fem alnar långt
      och fem alnar brett -- en liksidig fyrkant -- och tre alnar
      högt.
      >2 Mos. 27,1 f.
  2.  Och han gjorde hörn därtill och satte dem i dess fyra hörn; i
      ett stycke därmed gjordes hörnen.  Och han överdrog det med
      koppar.
  3.  Och han gjorde altarets alla tillbehör, askkärlen, skovlarna,
      skålarna, gafflarna och fyrfaten.  Alla dess tillbehör gjorde han
      av koppar.
  4.  Och han gjorde till altaret ett galler, ett nätverk av koppar,
      och satte det under dess avsats, nedtill, så att det räckte upp
      till mitten.
  5.  Och han göt fyra ringar och satte dem i de fyra hörnen på
      koppargallret, för att stängerna skulle skjutas in i dem.
  6.  Och han gjorde stängerna av akacieträ och överdrog dem med
      koppar.
  7.  Och han sköt stängerna in i ringarna på altarets sidor, så att
      man kunde bära det med dem.  Ihåligt gjorde han det, av plankor.

  8.  Han gjorde ock bäckenet av koppar med dess fotställning av
      koppar och använde därtill speglar, som hade tillhört de kvinnor
      vilka hade tjänstgöring vid ingången till uppenbarelsetältet.
      >2 Mos 30,18 f.

  9.  Han gjorde ock förgården.  För den södra sidan, söderut, gjordes
      omhängena till förgården av tvinnat sitt garn, hundra alnar
      långa;
      >2 Mos. 27,9.
 10.  till dem gjordes tjugu stolpar, och till dessa tjugu fotstycken,
      av koppar, men stolparnas hakar och kransar gjordes av silver.
 11.  Likaledes gjordes de för norra sidan hundra alnar långa; till
      dem gjordes tjugu stolpar, och till dessa tjugu fotstycken, av
      koppar, men stolparnas hakar och kransar gjordes av silver.
 12.  Och för västra sidan gjordes omhängen som voro femtio alnar
      långa; till dem gjordes tio stolpar, och till dessa tio
      fotstycken, men stolparnas hakar och kransar gjordes av silver.
 13.  Och för framsidan, österut, gjordes de femtio alnar långa.
 14.  Omhängena gjordes femton alnar långa på ena sidan därav, med tre
      stolpar på tre fotstycken; likaledes gjordes omhängena på andra
      sidan femton alnar långa -- alltså lika på båda sidor om porten
      till förgården -- med tre stolpar på tre fotstycken.
 15.  Alla omhängena runt omkring förgården gjordes av tvinnat vitt
      garn;
 16.  och fotstyckena till stolparna gjordes av koppar, men stolparnas
      hakar och kransar gjordes av silver, och deras knoppar
      överdrogos med silver;
 17.  alla förgårdens stolpar försågos med kransar av silver.
 18.  Och förhänget för porten till förgården gjordes i brokig vävnad
      av mörkblått, purpurrött, rosenrött och tvinnat vitt garn, tjugu
      alnar långt och fem alnar högt, efter tygets bredd, i likhet med
      förgårdens omhängen;
 19.  och till det gjordes fyra stolpar på fyra fotstycken, av koppar;
      men deras hakar gjordes av silver, och deras knoppar överdrogos
      med silver, och deras kransar gjordes av silver.
 20.  Alla pluggarna till tabernaklet och till förgården runt omkring
      gjordes av koppar.

 21.  Följande är vad som beräknas hava åtgått till tabernaklet,
      vittnesbördets tabernakel, vilken beräkning gjordes efter Moses
      befallning genom leviternas försorg, under ledning av Itamar,
      prästen Arons son;
 22.  och Besalel, son till Uri, son till Hur, av Juda stam,
      förfärdigade allt vad HERREN hade bjudit Mose,
 23.  och till medhjälpare hade han Oholiab, Ahisamaks son, av Dans
      stam, en man kunnig i snideri och konstvävnad och i konsten att
      väva brokigt med mörkblått, purpurrött, rosenrött och vitt garn.
 24.  Det guld som användes till arbetet, vid förfärdigandet av hela
      helgedomen, det guld som hade blivit givet såsom offer, utgjorde
      sammanlagt tjugunio talenter och sju hundra trettio siklar,
      efter helgedomssikelns vikt.
 25.  Och det silver som gavs av dem i menigheten, vilka inmönstrades,
      utgjorde ett hundra talenter och ett tusen sju hundra sjuttiofem
      siklar, efter helgedomssikelns vikt.
 26.  En beka, det är en halv sikel, efter helgedomssikelns vikt, kom
      på var person, på var och en som upptogs bland de inmönstrade,
      var och en som var tjugu år gammal eller därutöver: sex hundra
      tre tusen fem hundra femtio personer.
      >2 Mos. 30,13 f. 4 Mos. 1,46.
 27.  Och de hundra talenterna silver användes till gjutningen av
      fotstyckena för helgedomen och av fotstyckena för förlåten, ett
      hundra talenter till ett hundra fotstycken, en talent till vart
      fotstycke.
 28.  Och de ett tusen sju hundra sjuttiofem siklarna användes till
      att göra hakar till stolparna och till att överdraga deras
      knoppar och göra kransar till dem.
 29.  Och den koppar som hade blivit given såsom offer utgjorde
      sjuttio talenter och två tusen fyra hundra siklar.
 30.  Därav gjorde man fotstyckena till uppenbarelsetältets ingång, så
      ock kopparaltaret med tillhörande koppargaller och altarets alla
      tillbehör,
 31.  vidare fotstyckena till förgården, runt omkring, och fotstyckena
      till förgårdens port, äntligen alla tabernaklets pluggar och
      alla förgårdens pluggar, runt omkring.
*02/39 Andra Mosebok (Exodus), 39 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 39 Kapitlet

               Prästkläderna förfärdigas.  Tabernaklets
                         tillbehör avlämnas.

  1.  Och av det mörkblåa, det purpurröda och det rosenröda garnet
      gjorde man stickade kläder till tjänsten i helgedomen; och man
      gjorde de andra heliga kläderna som Aron skulle hava, såsom
      HERREN hade bjudit Mose.
      >2 Mos. 28,2 f.

  2.  Efoden gjorde man av guld och av mörkblått, purpurrött,
      rosenrött och tvinnat vitt garn.
      >2 Mos. 28,6 f
  3.  Man hamrade ut guldet till tunna plåtar och skar dessa i trådar,
      så att man kunde väva in det i det mörkblåa, det purpurröda, det
      rosenröda och det vita garnet, med konstvävnad.
  4.  Till den gjorde man axelstycken, som skulle fästas ihop; vid
      sina båda ändar fästes den ihop.
  5.  Och skärpet, som skulle sitta på efoden och sammanhålla den,
      gjordes i ett stycke med den och av samma slags vävnad: av guld
      och av mörkblått, purpurrött, rosenrött och tvinnat vitt garn,
      allt såsom HERREN hade bjudit Mose.
  6.  Och onyxstenarna omgav man med flätverk av guld; på dem voro
      Israels söners namn inristade, på samma sätt som man graverar
      signetringar.
  7.  Och man satte dem på efodens axelstycken, för att stenarna
      skulle bringa Israels barn i åminnelse, allt såsom HERREN hade
      bjudit Mose.

  8.  Bröstskölden gjorde man i konstvävnad, i samma slags vävnad som
      efoden: av guld och av mörkblått, purpurrött, rosenrött och
      tvinnat vitt garn.
      >2 Mos. 28,15 f.
  9.  Bröstskölden gjordes liksidigt fyrkantig, i form av en väska
      gjorde man den: ett kvarter lång och ett kvarter bred, i form av
      en väska.
 10.  Och man besatte den med fyra rader stenar: i första raden en
      karneol, en topas och en smaragd;
 11.  i andra raden en karbunkel, en safir och en kalcedon;
 12.  i tredje raden en hyacint, en agat och en ametist;
 13.  i fjärde raden en krysolit, en onyx och en jaspis.  Med flätverk
      av guld blevo de omgivna i sina infattningar.
 14.  Stenarna voro tolv, efter Israels söners namn, en för vart namn;
      var sten bar namnet på en av de tolv stammarna, inristat på
      samma sätt som man graverar signetringar.
 15.  Och man gjorde till bröstskölden kedjor i virat arbete, såsom
      man gör snodder, av rent guld.
 16.  Man gjorde vidare två flätverk av guld och två ringar av guld
      och satte dessa båda ringar i två av bröstsköldens hörn.
 17.  Och man fäste de båda guldsnodderna vid de båda ringarna, i
      bröstsköldens hörn.
 18.  Och de två snoddernas båda andra ändar fäste man vid de två
      flätverken och fäste dem så vid efodens axelstycken på dess
      framsida.
 19.  Och man gjorde två andra ringar av guld och satte dem i
      bröstsköldens båda andra hörn, vid den kant därpå, som var vänd
      inåt mot efoden.
 20.  Och ytterligare gjorde man två ringar av guld och fäste dem vid
      efodens båda axelstycken, nedtill på dess framsida, där den
      fästes ihop, ovanför efodens skärp.
 21.  Och man knöt fast bröstskölden med ett mörkblått snöre, som gick
      från dess ringar in i efodens ringar, så att den satt ovanför
      efodens skärp, på det att bröstskölden icke skulle lossna från
      efoden, allt såsom HERREN hade bjudit Mose.

 22.  Efodkåpan gjorde man av vävt tyg, helt och hållet mörkblått.
      >2 Mos. 28,31 f.
 23.  Och mitt på kåpan gjordes en öppning, lik öppningen på en
      pansarskjorta; öppningen omgavs nämligen med en kant, för att
      den icke skulle slitas sönder.
 24.  Och på kåpans nedre fåll satte man granatäpplen, gjorda av
      mörkblått, purpurrött och rosenrött tvinnat garn.
 25.  Och man gjorde bjällror av rent guld och satte dessa bjällror
      mellan granatäpplena runt omkring fållen på kåpan, mellan
      granatäpplena:
 26.  en bjällra och så ett granatäpple, sedan en bjällra och så åter
      ett granatäpple, runt omkring fållen på kåpan, att bäras vid
      tjänstgöringen, såsom HERREN hade bjudit Mose.

 27.  Och man gjorde åt Aron och hans söner livklädnaderna av vitt
      garn, i vävt arbete,
      >2 Mos. 28,39 f.
 28.  huvudbindeln av vitt garn, högtidshuvorna av vitt garn och
      linnebenkläderna av tvinnat vitt garn,
 29.  äntligen bältet av tvinnat vitt garn och av mörkblått,
      purpurrött och rosenrött garn, i brokig vävnad, allt såsom
      HERREN hade bjudit Mose.
 30.  Och man gjorde plåten till det heliga diademet av rent guld, och
      på den skrev man, såsom man graverar signetringar: »Helgad åt
      HERREN.»
      >2 Mos. 28,36 f.
 31.  Och man fäste vid den ett mörkblått snöre och satte den ovanpå
      huvudbindeln, allt såsom HERREN hade bjudit Mose.
 32.  Så blev då allt arbetet på uppenbarelsetältets tabernakel
      fullbordat.  Israels barn utförde det; de gjorde i alla stycken
      såsom HERREN hade bjudit Mose.

 33.  Och de förde fram till Mose tabernaklet, dess täckelse och alla
      dess tillbehör, dess häktor, bräder, tvärstänger, stol par och
      fotstycken,
      >2 Mos. 31,7 f. 35,11 f.
 34.  överdraget av rödfärgade vädurskinn och överdraget av tahasskinn
      och den förlåt som skulle hänga framför arken,
 35.  vidare vittnesbördets ark med dess stänger, så ock nådastolen,
 36.  bordet med alla dess tillbehör och skådebröden,
 37.  den gyllene ljusstaken, lamporna som skulle sättas på den och
      alla dess andra tillbehör, oljan till ljusstaken,
 38.  det gyllene altaret, smörjelseoljan och den välluktande
      rökelsen, förhänget för ingången till tältet,
 39.  kopparaltaret med tillhörande koppargaller, dess stänger och
      alla dess tillbehör, bäckenet med dess fotställning.
 40.  omhängena till förgården, dess stolpar och fotstycken, förhänget
      för porten till förgården, dess streck och pluggar, alla redskap
      till arbetet vid uppenbarelsetältets tabernakel
 41.  äntligen de stickade kläderna till tjänsten i helgedomen och
      prästen Arons andra heliga kläder, så ock hans söners
      prästkläder.
 42.  Såsom HERREN hade bjudit Mose så hade Israels barn i alla
      stycken gjort allt arbete.
 43.  Och Mose besåg allt arbetet och fann att de hade utfört det, att
      de hade gjort såsom HERREN hade bjudit.  Och Mose välsignade dem
*02/40 Andra Mosebok (Exodus), 40 Kapitlet
                 Andra Mosebok (Exodus), 40 Kapitlet

                  Tabernaklet sättes upp och helgas.

  1.  Och HERREN talade till Mose och sade:
  2.  »När den första månaden ingår, skall du på första dagen i
      månaden uppsätta uppenbarelsetältets tabernakel.
  3.  Och du skall däri sätta vittnesbördets ark och hänga förlåten
      framför arken.
      >2 Mos. 26,33 f.
  4.  Och du skall föra bordet ditin och lägga upp på detta vad där
      skall vara upplagt; och du skall föra ditin ljusstaken och sätta
      upp lamporna på den.
  5.  Och du skall ställa det gyllene rökelsealtaret framför
      vittnesbördets ark; och du skall sätta upp förhänget för
      ingången till tabernaklet.
      >2 Mos. 30,1 f.
  6.  Och brännoffersaltaret skall du ställa framför ingången till
      uppenbarelsetältets tabernakel.
  7.  Och du skall ställa bäckenet mellan uppenbarelsetältet och
      altaret och gjuta vatten däri.
  8.  Och du skall sätta upp förgårdshägnaden runt omkring och hänga
      upp förhänget för porten till förgården.
  9.  Och du skall taga smörjelseoljan och smörja tabernaklet och allt
      vad däri är och helga det jämte alla dess tillbehör, så att det
      bliver heligt.
      >2 Mos. 30,26 f.
 10.  Du skall ock smörja brännoffersaltaret jämte alla dess tillbehör
      och helga altaret; så bliver altaret högheligt.
      >2 Mos. 29,37.
 11.  Du skall ock smörja bäckenet jämte dess fotställning och helga
      det.
 12.  Därefter skall du föra Aron och hans söner fram till
      uppenbarelsetältets ingång och två dem med vatten.
      >2 Mos. 29,4 f.
 13.  Och du skall sätta på Aron del heliga kläderna, och smörja honom
      och helga honom till att bliva präst åt mig
 14.  Och du skall föra fram hans söner och sätta livklädnader på dem.
 15.  Och du skall smörja dem, såsom du smorde deras fader, till att
      bliva präster åt mig.  Så skall denna deras smörjelse bliva för
      dem en invigning till ett evärdligt prästadöme, släkte efter
      släkte.

 16.  Och Mose gjorde detta; han gjorde i alla stycken såsom HERREN
      hade bjudit honom.
 17.  Så blev då tabernaklet uppsatt i första månaden av andra året,
      på första dagen i månaden.
 18.  Då satte Mose upp tabernaklet.  Han lade ut dess fotstycken,
      ställde fast dess bräder, sköt in dess tvärstänger och satte upp
      dess stolpar.
 19.  Och han bredde täckelset över tabernaklet och lade ovanpå
      täckelset dess överdrag allt såsom HERREN hade bjudit Mose.
 20.  Och han tog vittnesbördet och lade det in i arken och satte
      stängerna på arken; och han satte nådastolen ovanpå arken.
      >2 Mos. 25,16. Hebr. 9,4.
 21.  Sedan förde han arken in i tabernaklet och satte upp förlåten
      som skulle hänga framför arken, och hängde så för vittnesbördets
      ark, allt såsom HERREN hade bjudit Mose.
      >2 Mos. 26,33.
 22.  Och han satte bordet i uppenbarelsetältet, vid tabernaklets
      norra sida, utanför förlåten,
 23.  och lade upp på detta de bröd som skulle vara upplagda inför
      HERRENS ansikte, allt såsom HERREN hade bjudit Mose.
 24.  Och han ställde ljusstaken in i uppenbarelsetältet, mitt emot
      bordet, på tabernaklets södra sida,
 25.  och satte upp lamporna inför HERRENS ansikte, såsom HERREN hade
      bjudit Mose.
 26.  Och han ställde det gyllene altaret in i uppenbarelsetältet,
      framför förlåten,
 27.  och antände välluktande rökelse därpå, såsom HERREN hade bjudit
      Mose.
 28.  Och han satte upp förhänget för ingången till tabernaklet.
 29.  Och brännoffersaltaret ställde han vid ingången till
      uppenbarelsetältets tabernakel och offrade brännoffer och
      spisoffer därpå, såsom HERREN hade bjudit Mose.
 30.  Och han ställde bäckenet mellan uppenbarelsetältet och altaret
      och göt vatten till tvagning däri.
      >2 Mos. 30,18 f.
 31.  Och Mose och Aron och hans söner tvådde sedermera sina händer
      och fötter med vatten därur;
 32.  så ofta de skulle gå in i uppenbarelsetältet eller träda fram
      till altaret, tvådde de sig, såsom HERREN hade bjudit Mose.
 33.  Och han satte upp förgårdshägnaden runt omkring tabernaklet och
      altaret, och hängde upp förhänget för porten till förgården.  Så
      fullbordade Mose allt arbetet.

 34.  Då övertäckte molnskyn uppenbarelsetältet, och HERRENS härlighet
      uppfyllde tabernaklet;
      >4 Mos. 9,15 f. 1 Kon. 8,10 f.
 35.  och Mose kunde icke gå in i uppenbarelsetältet, eftersom
      molnskyn vilade däröver och HERRENS härlighet uppfyllde
      tabernaklet.

 36.  Och så ofta molnskyn höjde sig från tabernaklet, bröto Israels
      barn upp; så gjorde de under hela sin vandring.
 37.  Men så länge molnskyn icke höjde sig, bröto de icke upp, utan
      stannade ända till den dag då den åter höjde sig.
 38.  Ty HERRENS molnsky vilade om dagen över tabernaklet, och om
      natten var eld i den; så var det inför alla Israels barns ögon
      under hela deras vandring.
      >2Mos. 13,21 f. 4 Mos. 14,14. 5 Mos. 1,33. Neh. 9,19.
      >Ps. 78,14. 105,39. 1 Kor. 10,1.
