@c -*- 1917 -*-
@c Peik J Stromsholm och hans vänner har knappat in hela Johannes Evangelium.
*43/ Evangelium enligt Johannes
@c $Id: 43.txt,v 1.19 1998/11/28 17:18:39 ceder Exp $
*43/01 Evangelium enligt Johannes, 1 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 1 Kapitlet

               Det gudomliga Ordets människoblivande i
                   Jesus Kristus.  Johannes döparens
                 vittnesbörd.  Jesu första lärjungar.

  1.  I begynnelsen var Ordet, och Ordet var hos Gud, och Ordet var
      Gud.
  2.  Detta var i begynnelsen hos Gud.
  3.  Genom det har allt blivit till, och utan det har intet blivit
      till, som är till.
  4.  I det var liv, och livet var människornas ljus.
  5.  Och ljuset lyser i mörkret, och mörkret har icke fått makt
      därmed.

  6.  En man uppträdde, sänd av Gud; hans namn var Johannes.
  7.  Han kom såsom ett vittne, för att vittna om ljuset, på det att
      alla skulle komma till tro genom honom.
  8.  Icke var han ljuset, men han skulle vittna om ljuset.
  9.  Det sanna ljuset, det som lyser över alla människor, skulle nu
      komma i världen.
 10.  I världen var han, och genom honom hade världen blivit till, men
      världen ville icke veta av honom.
 11.  Han kom till sitt eget, och hans egna togo icke emot honom.
 12.  Men åt alla dem som togo emot honom gav han makt att bliva Guds
      barn, åt dem som tro på hans namn;
 13.  och de hava blivit födda, icke av blod, ej heller av köttslig
      vilja, ej heller av någon mans vilja, utan av Gud.

 14.  Och Ordet vart kött och tog sin boning ibland oss, och vi sågo
      hans härlighet, vi sågo likasom en enfödd Sons härlighet från
      sin Fader, och han var full av nåd och sanning.
 15.  Johannes vittnar om honom, han ropar och säger: »Det var om
      denne jag sade: 'Den som kommer efter mig, han är före mig; ty
      han var förr än jag.'»
 16.  Av hans fullhet hava vi ju alla fått, ja, nåd utöver nåd;
 17.  ty genom Moses blev lagen given, men nåden och sanningen hava
      kommit genom Jesus Kristus.
 18.  Ingen har någonsin sett Gud; den enfödde Sonen, som är i Faderns
      sköte[1], han har kungjort vad Gud är.

 19.  Och detta är vad Johannes vittnade, när judarna hade sänt till
      honom präster och leviter från Jerusalem för att fråga honom vem
      han var.
 20.  Han svarade öppet och förnekade icke; han sade öppet: »Jag är
      icke Messias.»
 21.  Åter frågade de honom: »Vad är du då?  Är du Elias?»  Han
      svarade: »Det är jag icke.»  -- »Är du Profeten?»  Han svarade:
      »Nej.»
 22.  Då sade de till honom: »Vem är du då?  Säg oss det, så att vi
      kunna giva dem svar, som hava sänt oss.  Vad säger du om dig
      själv?»
 23.  Han svarade: »Jag är rösten av en som ropar i öknen: 'Jämnen
      vägen för Herren', såsom profeten Esaias sade.»
 24.  Och männen voro utsända ifrån fariséerna.
 25.  Och de frågade honom och sade till honom: »Varför döper du då,
      om du icke är Messias, ej heller Elias, ej heller Profeten?»
 26.  Johannes svarade dem och sade: »Jag döper i vatten; men mitt
      ibland eder står en som I icke kännen:
 27.  han som kommer efter mig[2], vilkens skorem jag icke är värdig
      att upplösa.»

 28.  Detta skedde i Betania, på andra sidan Jordan, där Johannes
      döpte.

 29.  Dagen därefter såg han Jesus nalkas; då sade han: »Se, Guds
      Lamm, som borttager världens synd!
 30.  Om denne var det som jag sade: 'Efter mig kommer en man som är
      före mig; ty han var förr än jag.'
 31.  Och jag kände honom icke; men för att han skall bliva uppenbar för
      Israel, därför är jag kommen och döper i vatten.»
 32.  Och Johannes vittnade och sade: »Jag såg Anden såsom en duva
      sänka sig ned från himmelen; och han förblev över honom.
 33.  Och jag kände honom icke; men den som sände mig till att döpa i
      vatten, han sade till mig: 'Den över vilken du får se Anden
      sänka sig ned och förbliva, han är den som döper i helig ande.'
 34.  Och jag har sett det, och jag har vittnat att denne är Guds
      Son.»

 35.  Dagen därefter stod Johannes åter där med två av sina lärjungar.
 36.  När då Jesus kom gående, såg Johannes på honom och sade: »Se,
      Guds Lamm!»
 37.  Och de två lärjungarna hörde hans ord och följde Jesus.
 38.  Då vände sig Jesus om, och när han såg att de följde honom,
      frågade han dem: »Vad viljen I?»  De svarade honom: »Rabbi» (det
      betyder mästare) »var bor du?»
 39.  Han sade till dem: »Kommen och sen.»  Då gingo de med honom och
      sågo var han bodde; och de stannade den dagen hos honom.  --
      Detta skedde vid den tionde timmen.
 40.  En av de två som hade hört var Johannes sade, och som hade följt
      Jesus, var Andreas, Simon Petrus' broder.
 41.  Denne träffade först sin broder Simon och sade till honom: »Vi
      hava funnit Messias» (det betyder detsamma som Kristus).[3]
 42.  Och han förde honom till Jesus.  Då såg Jesus på honom och sade:
      »Du är Simon, Johannes' son; du skall heta Cefas» (det betyder
      detsamma som Petrus).[4]

 43.  Dagen därefter ville Jesus gå därifrån till Galileen, och han
      träffade då Filippus.  Och Jesus sade till honom: »Följ mig.»
 44.  Och Filippus var från Betsaida, Andreas' och Petrus' stad.

 45.  Filippus träffade Natanael och sade till honom: »Den som Moses
      har skrivit om i lagen och som profeterna hava skrivit om, honom
      hava vi funnit, Jesus, Josefs son, från Nasaret.»
 46.  Natanael sade till honom: »Kan något gott komma från Nasaret?»
      Filippus svarade honom: »Kom och se.»
 47.  När nu Jesus såg Natanael nalkas, sade han om honom: »Se, denne
      är en rätt israelit, i vilken icke finnes något svek.»
 48.  Natanael frågade honom: »Huru kunna du känna mig?»  Jesus svarade
      och sade till honom: »Förrän Filippus kallade dig, såg jag dig,
      där du var under fikonträdet.»
 49.  Natanael svarade honom: »Rabbi, du är Guds Son, du är Israels
      konung.»
 50.  Jesus svarade och sade till honom: »Eftersom jag sade dig att
@c Norman har inget frågetecken på nästa rad.
      jag såg dig under fikonträdet, tror du?  Större ting än vad
      detta är skall du få se.»
 51.  Därefter sade han till honom: »Sannerligen, sannerligen säger
      jag eder: I skolen få se himmelen öppen och Guds änglar fara upp
      och fara ned över Människosonen.»

[1]  Eller: Ingen har någonsin sett Gud; en enfödd Gud, han som är i
     Faderns sköte, osv.
@c Denna fotnot skall nog ej finnas.  Finns i Norman.
[2]  vilken har varit före mig.
[3]  Båda orden betyda den smorde; det förra är arameiska, det senare
     grekiska.
[4]  Det arameiska ordet kefa betyder klippa -- Jfr Matt. 16:18.
*43/02 Evangelium enligt Johannes, 2 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 2 Kapitlet

                Jesus gör vid ett bröllop i Kana sitt
                första under, kommer vid påskhögtiden
                  till Jerusalem, rensar helgedomen.

  1.  På tredje dagen var ett bröllop i Kana i Galileen, och Jesu
      moder var där.
  2.  Också Jesus och hans lärjungar blevo bjudna till bröllopet.
  3.  Och vinet begynte taga slut.  Då sade Jesu moder till honom: »De
      hava intet vin.»
  4.  Jesus svarade henne: »Låt mig vara, moder; min stund är ännu
      icke kommen.»
  5.  Hans moder sade då till tjänarna: »Vadhelst han säger till eder,
      det skolen I göra.»
  6.  Nu stodo där sex stenkrukor, sådana som judarna hade för sina
      reningar; de rymde två eller tre bat-mått var.
  7.  Jesus sade till dem: »Fyllen krukorna med vatten.»  Och de fyllde
      dem ända till brädden.
  8.  Sedan sade han till dem: »Ösen nu upp och bären till
      övertjänaren.»  Och de gjorde så.
  9.  Och övertjänaren smakade på vattnet, som nu hade blivit vin; och
      han visste icke varifrån det hade kommit, vilket däremot
      tjänarna visste, de som hade öst upp vattnet.  Då kallade
      övertjänaren på brudgummen.
 10.  och sade till honom: »Man brukar eljest alltid sätta fram det
      goda vinet, och sedan, när gästerna hava fått för mycket, det
      som är sämre.  Du har gömt det goda vinet ända tills nu.»
 11.  Detta var det första tecknet som Jesus gjorde.  Han gjorde det i
      Kana i Galileen och uppenbarade så sin härlighet; och hans
      lärjungar trodde på honom.

 12.  Därefter begav han sig ned till Kapernaum med sin moder och sina
      bröder och sina lärjungar; och där stannade de några få dagar.
 13.  Judarnas påsk var nu nära, och Jesus begav sig då upp till
      Jerusalem.
 14.  Och när han fick i helgedomen se huru där sutto män som sålde
      fäkreatur och får och duvor, och huru växlare sutto där.
 15.  Då gjorde han sig ett gissel av tåg och drev dem alla ut ur
      helgedomen, med får och fäkreatur, och slog ut växlarnas
      penningar och stötte omkull deras bord.
 16.  Och till duvomånglarna sade han: »Tagen bort detta härifrån;
      gören icke min Faders hus till ett marknadshus.»
 17.  Hans lärjungar kommo då ihåg att det var skrivet: »Nitälskan för
      ditt hus skall förtära mig.»
 18.  Då togo judarna till orda och sade till honom: »Vad för tecken
      låter du oss se, eftersom du gör på detta sätt?»
 19.  Jesus svarade och sade till dem: »Bryten ned detta tempel, så
      skall jag inom tre dagar låta det uppstå igen.»
 20.  Då sade judarna: »I fyrtiosex år har man byggt på detta tempel,
      och du skulle låta det uppstå igen inom tre dagar?»
 21.  Men det var om sin kropps tempel han talade.
 22.  Sedan, när han hade uppstått från de döda, kommo hans lärjungar
      ihåg att han hade sagt detta; och de trodde då skriften och det
      ord som Jesus hade sagt.
 23.  Medan han nu var i Jerusalem, under påsken, vid högtiden, kommo
      många till tro på hans namn, när de sågo de tecken som han
      gjorde.
 24.  Men själv betrodde sig Jesus icke åt dem, eftersom han kände
      alla
 25.  och icke behövde någon annans vittnesbörd om människorna; ty av
      sig själv visste han vad i människan var.
*43/03 Evangelium enligt Johannes, 3 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 3 Kapitlet

                 Jesu samtal med Nikodemus.  Johannes
                     döparens sista vittnesbörd.

  1.  Men bland fariséerna var en man som hette Nikodemus, en av
      judarnas rådsherrar.
  2.  Denne kom till Jesus om natten och sade till honom: »Rabbi, vi
      veta att det är från Gud du har kommit såsom lärare; ty ingen
      kan göra sådana tecken som du gör, om icke Gud är med honom.»
  3.  Jesus svarade och sade till honom: »Sannerligen, sannerligen
      säger jag dig: Om en människa icke bliver född på nytt[1], så
      kan hon icke få se Guds rike.»
  4.  Nikodemus sade till honom: »Huru kan en människa födas, när hon
      är gammal?  Icke kan hon väl åter gå in i sin moders liv och
      födas?»
  5.  Jesus svarade: »Sannerligen, sannerligen säger jag dig: Om en
      människa icke bliver född av vatten och ande, så kan hon icke
      komma in i Guds rike.
  6.  Det som är fött av kött, det är kött; och det som är fött av
      Anden, det är ande.
  7.  Förundra dig icke över att jag sade dig att I måsten födas på
      nytt.
  8.  Vinden blåser vart den vill, och du hör dess sus, men du vet
      icke varifrån den kommer, eller vart den far; så är det med var
      och en som är född av Anden[2].»
  9.  Nikodemus svarade och sade till honom: »Huru kan detta ske?»
 10.  Jesus svarade och sade till honom: »Är du Israels lärare och
      förstår icke detta?
 11.  Sannerligen, sannerligen säger jag dig: Vad vi veta, det tala
      vi, och vad vi hava sett, det vittna vi om, men vårt vittnesbörd
      tagen I icke emot.
 12.  Tron i icke, när jag talar till eder om jordiska ting, huru
      skolen I då kunna tro, när jag talar till eder om himmelska
      ting?
 13.  Och likväl har ingen stigit upp till himmelen, utom den som steg
      ned från himmelen, Människosonen, som var i himmelen.
 14.  Och såsom Moses upphöjde ormen i öknen, så måste Människosonen
      bliva upphöjd,
 15.  så att var och en som tror skall i honom hava evigt liv.
 16.  Ty så älskade Gud världen, att han utgav sin enfödde Son, på det
      att var och en som tror på honom skall icke förgås, utan hava
      evigt liv.
 17.  Ty icke sände Gud sin Son i världen för att döma världen, utan
      för att världen skulle bliva frälst genom honom.
 18.  Den som tror på honom, han bliver icke dömd, men den som icke
      tror, han är redan dömd, eftersom han icke tror på Guds enfödde
      Sons namn.
 19.  Och detta är domen, att när ljuset hade kommit i världen,
      människorna dock älskade mörkret mer än ljuset, eftersom deras
      gärningar voro onda,
 20.  Ty var och en som gör vad ont är, han hatar ljuset och kommer
      icke till ljuset, på det att hans gärningar icke skola bliva
      blottade.
 21.  Men den som gör sanningen, han kommer till ljuset, för att det
      skall bliva uppenbart att hans gärningar äro gjorda i Gud.»

 22.  Därefter begav sig Jesus med sina lärjungar till den judiska
      landsbygden, och där vistades han med dem och döpte.
 23.  Men också Johannes döpte, i Enon, nära Salim, ty där fanns
      mycket vatten; och folket kom dit och lät döpa sig.
 24.  Johannes hade nämligen ännu icke blivit kastad i fängelse.
 25.  Då uppstod mellan Johannes' lärjungar och en jude en tvist om
      reningen.
 26.  Och de kommo till Johannes och sade till honom: »Rabbi, se, den
      som var hos dig på andra sidan Jordan, den som du har vittnat
      om, han döper, och alla komma till honom.»
 27.  Johannes svarade och sade: »En människa kan intet taga, om det
      icke bliver henne givet från himmelen.»
 28.  I kunnen själva giva mig det vittnesbördet att jag sade: 'Icke
      är jag Messias; jag är allenast sänd framför honom.'
 29.  Brudgum är den som har bruden; men brudgummens vän, som står där
      och hör honom, han gläder sig storligen åt brudgummens röst.  Den
      glädjen är mig nu given i fullt mått.
 30.  Det är såsom sig bör att han växer till, och att jag
      förminskas.  --
 31.  Den som kommer ovanifrån, han är över alla; den som är från
      jorden, han är av jorden, och av jorden talar han.  Ja, den som
      kommer från himmelen, han är över alla,
 32.  och vad han har sett och hört, det vittnar han om; och likväl
      tager ingen emot hans vittnesbörd.
 33.  Men om någon tager emot hans vittnesbörd, så bekräftar han
      därmed att Gud är sannfärdig.
 34.  Ty den som Gud har sänt, han talar Guds ord; Gud giver nämligen
      icke Anden efter mått.
 35.  Fadern älskar Sonen, och allt har han givit i hans hand.
 36.  Den som tror på Sonen, han har evigt liv; men den som icke
      hörsammar Sonen, han skall icke få se livet, utan Guds vrede
      förbliver över honom.»

[1]  Grundtextens uttryck har den dubbla betydelsen på nytt och
     ovanifrån; jfr v. 31.
[2]  Grundtexten har här samma uttryck för vind som för ande.
*43/04 Evangelium enligt Johannes, 4 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 4 Kapitlet

               Jesus samtalar med en samaritisk kvinna,
                mottages med tro av samariterna, botar
                     en kunglig tjänstemans son.

  1.  Men Herren fick nu veta att fariséerna hade hört hurusom Jesus
      vann flera lärjungar och döpte flera än Johannes;
  2.  dock var det icke Jesus själv som döpte, utan hans lärjungar.
  3.  Då lämnade han Judeen och begav sig åter till Galileen.
  4.  Därvid måste han taga vägen genom Samarien.
  5.  Så kom han till en stad i Samarien som hette Sykar, nära det
      jordstycke som Jakob gav åt sin son Josef.
  6.  Och där var Jakobs brunn.  Eftersom nu Jesus var trött av
      vandringen, satte han sig strax ned vid brunnen.  Det var vid den
      sjätte timmen.
  7.  Då kom en samaritisk kvinna för att hämta vatten.  Jesus sade
      till henne: »Giv mig att dricka.»
  8.  Hans lärjungar hade nämligen gått in i staden för att köpa mat.
  9.  Då sade den samaritiska kvinnan till honom: »Huru kan du, som är
      jude, bedja mig, som är en samaritisk kvinna, om något att
      dricka?»  Judarna hava nämligen ingen umgängelse med samariterna.
 10.  Jesus svarade och sade till henne: »Förstode du Guds gåva, och
      vem den är som säger till dig: 'Giv mig att dricka', så skulle i
      stället du hava bett honom, och han skulle då hava givit dig
      levande vatten[1].»
 11.  Kvinnan sade till honom: »Herre, du har ju intet att hämta upp
      vatten med, och brunnen är djup.  Varifrån får du då det friska
      vattnet?»
 12.  Icke är du väl förmer än vår fader Jakob, som gav oss brunnen
      och själv med sina barn och sin boskap drack ur den?»
 13.  Jesus svarade och sade till henne: »Var och en som dricker av
      detta vatten, han bliver törstig igen;
 14.  men den som dricker av det vatten som jag giver honom, han skall
      aldrig någonsin törsta, utan det vatten jag giver honom skall
      bliva i honom en källa vars vatten springer upp med evigt liv.»
 15.  Kvinnan sade till honom: »Herre, giv mig det vattnet, så att jag
      icke mer behöver törsta och komma hit för att hämta vatten.»
 16.  Han sade till henne: »Gå och hämta din man, och kom sedan
      tillbaka.»
 17.  Kvinnan svarade och sade: »Jag har ingen man.»  Jesus sade till
      henne: »Du har rätt i vad du säger, att du icke har någon man.»
 18.  Ty fem män har du haft, och den du nu har är icke din man; däri
      sade du sant.
 19.  Då sade kvinnan till honom: »Herre, jag ser att du är en profet.
 20.  Våra fäder hava tillbett på detta berg, men I sägen att i
      Jerusalem den plats finnes, där man bör tillbedja.»
 21.  Jesus sade till henne: »Tro mig, kvinna: den tid kommer, då det
      varken är på detta berg eller i Jerusalem som I skolen tillbedja
      Fadern.
 22.  I tillbedjen vad I icke kännen, vi tillbedja vad vi känna -- ty
      frälsningen kommer från judarna --
 23.  men den tid skall komma, ja, den är redan inne, då sanna
      tillbedjare skola tillbedja Fadern i ande och sanning; ty sådana
      tillbedjare vill Fadern hava.
 24.  Gud är ande, och de som tillbedja måste tillbedja i ande och
      sanning.»
 25.  Kvinnan sade till honom: »Jag vet att Messias skall komma, han
      som ock kallas Kristus; när han kommer, skall han förkunna oss
      allt.»
 26.  Jesus svarade henne: »Jag, som talar med dig, är den du nu
      nämnde.»
 27.  I detsamma kommo hans lärjungar; och de förundrade sig över att
      han talade med en kvinna.  Dock frågade ingen vad han ville
      henne, eller varför han talade med henne.
 28.  Men kvinnan lät sin kruka stå och gick in i staden och sade till
      folket:
 29.  »Kommen och sen en man som har sagt mig allt vad jag har
      gjort.  Månne icke han är Messias?»
 30.  Då gingo de ut ur staden och kommo till honom.
 31.  Under tiden bådo lärjungarna honom och sade: »Rabbi, tag och
      ät.»
 32.  Men han svarade dem: »Jag har mat att äta som I icke veten om.»
 33.  Då sade lärjungarna till varandra: »Kan väl någon hava burit mat
      till honom?»
 34.  Jesus sade till dem: »Min mat är att göra dens vilja, som har
      sänt mig, och att fullborda hans verk.»
 35.  I sägen ju att det ännu är fyra månader innan skördetiden
      kommer.  Men se, jag säger eder: Lyften upp edra ögon, och sen på
      fälten, huru de hava vitnat till skörd.
 36.  Redan nu får den som skördar uppbära sin lön och samla in frukt
      till evigt liv; så kunna den som sår och den som skördar
      tillsammans glädja sig.
 37.  Ty här sannas det ordet, att en är den som sår och en annan den
      som skördar.
 38.  Jag har sänt eder att skörda, där I icke haven arbetat.  Andra
      hava arbetat, och I haven fått gå in i deras arbete[2].»

 39.  Och många samariter från den staden kommo till tro på honom för
      kvinnans ords skull, då hon vittnade att han hade sagt henne
      allt vad hon hade gjort.
 40.  När sedan samariterna kommo till honom, både de honom att stanna
      kvar hos dem.  Så stannade han där i två dagar.
 41.  Och långt flera kommo då till tro för hans egna ords skull.
 42.  Och de sade till kvinnan: »Nu är det icke mer för dina ords
      skull som vi tro, ty vi hava nu själva hört honom, och vi veta
      nu att han i sanning är världens Frälsare.»

 43.  Men efter de två dagarna gick han därifrån till Galileen.
 44.  Ty Jesus vittnade själv att en profet icke är aktad i sitt eget
      fädernesland.
 45.  När han nu kom till Galileen, togo galiléerna vänligt emot
      honom, eftersom de hade sett allt vad han hade gjort i Jerusalem
      vid högtiden.  Också de hade nämligen varit där vid högtiden.
 46.  Så kom han åter till Kana i Galileen, där han hade gjort vattnet
      till vin.  I Kapernaum fanns då en man i konungens tjänst,
      vilkens son låg sjuk.
 47.  När han nu hörde att Jesus hade kommit från Judeen till
      Galileen, begav han sig åstad till honom och bad att han skulle
      komma ned och bota hans son; ty denne låg för döden.
 48.  Då sade Jesus till honom: »Om I icke sen tecken och under, så
      tron I icke.»
 49.  Mannen sade till honom: »Herre, kom ned, förrän mitt barn dör.»
 50.  Jesus svarade honom: »Gå, din son får leva.»  Då trodde mannen
      det ord som Jesus sade till honom, och gick.
 51.  Och medan han ännu var på vägen hem, mötte honom hans tjänare
      och sade: »Din son kommer att leva.»
 52.  Då frågade han dem vid vilken timme det hade blivit bättre med
      honom.  De svarade honom: »I går vid den sjunde timmen lämnade
      febern honom.»
 53.  Då märkte fadern att det hade skett just den timme då Jesus sade
      till honom: »Din son får leva.»  Och han kom till tro, så ock
      hela hans hus.
 54.  Detta var nu åter ett tecken, det andra i ordningen som Jesus
      gjorde, sedan han hade kommit från Judeen till Galileen.

[1]  Grundtextens uttryck, som bokstavligen betyder levande vatten,
     har vanligen betydelsen friskt, rinnande vatten; kvinnan fattar
     uttrycket i den senare betydelsen.
[2]  Eller: Jag har sänt eder att skörda, där I icke haven arbetat.
     Andra hava arbetat, och deras arbete har kommit eder till godo.
*43/05 Evangelium enligt Johannes, 5 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 5 Kapitlet

                 Jesus botar på en sabbat en sjuk vid
                   Betesda, förföljes därför såsom
                  sabbatsbrytare, försvarar sig och
               vittnar om sitt förhållande till Fadern.

  1.  Därefter inföll en av judarnas högtider, och Jesus for upp till
      Jerusalem.
  2.  Vid Fårporten i Jerusalem ligger en damm, på hebreiska kallad
      Betesda, och invid den finnas fem pelargångar.
  3.  I dessa lågo många sjuka, blinda, halta, förtvinade.
  4.  [1]
  5.  Där fanns nu en man som hade varit sjuk i trettioåtta år.
  6.  Då Jesus fick se denne, där han låg, och fick veta att han redan
      lång tid hade varit sjuk, sade han till honom: »Vill du bliva
      frisk?»
  7.  Den sjuke svarade honom: »Herre, jag har ingen som hjälper mig
      ned i dammen, när vattnet har kommit i rörelse; och så stiger en
      annan ditned före mig, medan jag ännu är på väg.»
  8.  Jesus sade till honom: »Stå upp, tag din säng och gå.»
  9.  Och strax blev mannen frisk och tog sin säng och gick.  Men det
      var sabbat den dagen.
 10.  Därför sade judarna till mannen som hade blivit botad: »Det är
      sabbat; det är icke lovligt för dig att bära sängen.»
 11.  Men han svarade dem: »Den som gjorde mig frisk, han sade till
      mig: 'Tag din säng och gå.'»
 12.  Då frågade de honom: »Vem var den mannen som sade till dig att
      du skulle taga sin säng och gå?»
 13.  Men mannen som hade blivit botad visste icke vem det var; ty
      Jesus hade dragit sig undan, eftersom mycket folk var där på
      platsen.  --
 14.  Sedan träffade Jesus honom i helgedomen och sade till honom:
      »Se, du har blivit frisk; synda icke härefter, på det att icke
      något värre må vederfaras dig.»
 15.  Mannen gick då bort och omtalade för judarna, att det var Jesus
      som hade gjort honom frisk.
@c Denna fotnot finns ej i ceders NT.
 16.  Därför förföljde nu judarna Jesus[2], eftersom han gjorde
      sådant på sabbaten.
 17.  Men han svarade dem: »Min Fader verkar ännu alltjämt; så verkar
      ock jag.»
 18.  Och därför stodo judarna ännu mer efter att döda honom, eftersom
      han icke allenast ville göra sabbaten om intet, utan ock kallade
      Gud sin Fader och gjorde sig själv lik Gud.

 19.  Då talade Jesus åter och sade till dem: »Sannerligen,
      sannerligen säger jag eder: Sonen kan icke göra något av sig
      själv, utan han gör allenast vad han ser Fadern göra; ty vad han
      gör, det gör likaledes ock Sonen.
 20.  Ty Fadern älskar Sonen och låter honom se allt vad han själv
      gör; och större gärningar, än dessa äro, skall han låta honom
      se, så att I skolen förundra eder.
 21.  Ty såsom Fadern uppväcker döda och gör dem levande, så gör ock
      Sonen levande vilka han vill.
 22.  Icke heller dömer Fadern någon, utan all dom har han överlåtit
      åt Sonen,
 23.  för att alla skola ära Sonen såsom de ära Faderns.  Den som icke
      ärar Sonen, han ärar icke heller Fadern, som har sänt honom.
 24.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Den som hör mina ord
      och tror honom som har sänt mig, han har evigt liv och kommer
      icke under någon dom, utan har övergått från döden till livet.
 25.  Sannerligen säger jag eder: Den stund kommer, jag, den är redan
      inne, så de döda skola höra Guds Sons röst, och de som höra den
      skola bliva levande.
 26.  Ty såsom Fadern har liv i sig själv, så har han ock givit åt
      Sonen att hava liv i sig själv.
 27.  Och han har givit honom makt att hålla dom, eftersom han är
      Människoson.
 28.  Förundren eder icke över detta.  Ty den stund kommer, då alla som
      äro i gravarna skola höra hans röst
 29.  och gå ut ur dem: de som hava gjort vad gott är skola uppstå
      till liv, och de som hava gjort vad ont är skola uppstå till
      dom.
 30.  Jag kan icke göra något av mig själv.  Såsom jag hör, så dömer
      jag; och min dom är rättvis, ty jag söker icke min vilja, utan
      dens vilja, som har sänt mig.
 31.  Om jag själv vittnar om mig, så gäller icke mitt vittnesbörd.
 32.  Men det är en annan som vittnar om mig, och jag vet att hans
      vittnesbörd om mig är sant.
 33.  I haven sänt bud till Johannes, och han har vittnat för
      sanningen,
 34.  Dock, det är icke av någon människa som jag tager emot
      vittnesbörd om mig; men jag säger detta, för att I skolen bliva
      frälsta.
 35.  Han var den brinnande, skinande lampan, och för en liten stund
      villen I fröjdas i dess ljus.
 36.  Men jag har ett vittnesbörd om mig, som är förmer än Johannes'
      vittnesbörd: de gärningar som Fadern har givit mig att
      fullborda, just de gärningar som jag gör, de vittna om mig, att
      Fadern har sänt mig.
 37.  Ja, Fadern, som har sänt mig, han har själv vittnat om mig.  Hans
      röst haven I aldrig någonsin hört, ej heller haven I sett hans
      gestalt,
 38.  och hans ord haven I icke låtit förbliva i eder.  Ty den han har
      sänt, honom tron I icke.
 39.  I rannsaken skrifterna, därför att I menen eder i dem hava evigt
      liv; och det är dessa som vittna om mig.
 40.  Men I viljen icke komma till mig för att få liv.
 41.  Jag tager icke emot pris av människor;
 42.  men jag känner eder och vet att I icke haven Guds kärlek i eder.
 43.  Jag har kommit i min Faders namn, och I tagen icke emot mig;
      kommer en annan i sitt eget namn, honom skolen I nog mottaga.
 44.  Huru skullen I kunna tro, I som tagen emot pris av varandra och
      icke söken det pris som kommer från honom som allena är Gud?
 45.  Menen icke att det är jag som skall anklaga eder hos Fadern.
      Den som anklagar eder är Moses, han till vilken I sätten edert
      hopp.
 46.  Trodden I Moses, så skullen I ju tro mig, ty om mig har han
      skrivit.
 47.  Men tron I icke hans skrifter, huru skolen I då kunna tro mina
      ord?»

@c Ska fotnoten se ut så här? Ska den finnas?
@c [1]  som väntade på att vattnet skulle uppröras.  4.  Ty en ängel steg
@c      tidtals ned i dammen och upprörde vattnet.  Den som nu först steg ned
@c      i vattnet, sedan det hade blivit upprört, han blev frisk, med vilken
@c      sjukdom han än var behäftad.
[2]  och sökte att döda honom.
*43/06 Evangelium enligt Johannes, 6 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 6 Kapitlet

                 Jesus bespisar fem tusen män, går på
                 vattnet, undervisar om livets bröd,
                bekännes av Petrus vara »Guds Helige».

  1.  Därefter for Jesus över Galileiska sjön, »Tiberias' sjö».
  2.  Och mycket folk följde efter honom, därför att de sågo de tecken
      som han gjorde med de sjuka.
  3.  Men Jesus gick upp på berget och satte sig där med sina
      lärjungar.
  4.  Och påsken, judarnas högtid, var nära.
  5.  Då nu Jesus lyfte upp sina ögon och såg att mycket folk kom till
      honom, sade han till Filippus: »Varifrån skola vi köpa bröd, så
      att dessa få äta?»
  6.  Men detta sade han för att sätta honom på prov, ty själv visste
      han vad han skulle göra.
  7.  Filippus svarade honom: »Bröd för två hundra silverpenningar[1]
      vore icke nog för att var och en skulle få ett litet stycke.»
  8.  Då sade till honom en annan av hans lärjungar, Andreas, Simon
      Petrus' broder:
  9.  »Här är en gosse som har fem kornbröd och två fiskar; men vad
      förslår det för så många?»
 10.  Jesus sade: »Låten folket lägga sig här.»  Och på det stället var
      mycket gräs.  Då lägrade sig männen där, och deras antal var vid
      pass fem tusen.
 11.  Därefter tog Jesus bröden och tackade Gud och delade ut åt dem
      som hade lagt sig ned där, likaledes ock av fiskarna, så mycket
      de ville hava.
 12.  Och när de voro mätta, sade han till sina lärjungar: »Samlen
      tillhopa de överblivna styckena, så att intet förfares.»
 13.  Då samlade de dem tillhopa och fyllde tolv korgar med stycken,
      som av de fem kornbröden hade blivit över efter dem som hade
      ätit.
 14.  Då nu människorna hade det tecken som han hade gjort, sade de:
      »Denne är förvisso Profeten som skulle komma i världen.»
 15.  När då Jesus märkte att de tänkte komma och med våld föra honom
      med sig och göra honom till konung, drog han sig åter undan till
      berget, helt allena.

 16.  Men när det blev afton, gingo hans lärjungar ned till sjön
 17.  och stego i en båt för att fara över sjön till Kapernaum.  Det
      hade då redan blivit mörkt, och Jesus hade ännu icke kommit till
      dem;
 18.  och sjön gick hög, ty det blåste hårt.
 19.  När de så hade rott vid pass tjugufem eller trettio stadier,
      fingo de se Jesus komma gående på sjön och nalkas båten.  Då
      blevo de förskräckta.
 20.  Men han sade till dem: »Det är jag; varen icke förskräckta.»
 21.  De ville då taga honom upp i båten; och strax var båten framme
      vid landet dit de foro.

 22.  Dagen därefter hände sig detta.  Folket som stod kvar på andra
      sidan sjön hade lagt märke till att där icke fanns mer än en
      enda båt, och att Jesus icke hade stigit i den båten med sina
      lärjungar, utan att lärjungarna hade farit bort allena.
 23.  Andra båtar hade likväl kommit från Tiberias och lagt till nära
      det ställe där folket bespisades efter det att Herren hade
      uttalat tacksägelsen.
 24.  När alltså folket nu såg att Jesus icke var där, ej heller hans
      lärjungar, stego de själva i båtarna och foro till Kapernaum för
      att söka efter Jesus.
 25.  Och då de funno honom där på andra sidan sjön, frågade de honom:
      »Rabbi, när kom du hit?»
 26.  Jesus svarade dem och sade: »Sannerligen, sannerligen säger jag
      eder: I söken mig icke därför att I haven sett tecken, utan
      därför att I fingen äta av bröden och bleven mätta.
 27.  Verken icke för att få den mat som förgås, utan för att få den
      mat som förbliver och har med sig evigt liv, den som
      Människosonen skall giva eder; ty honom har Fadern, Gud själv,
      låtit undfå sitt insegel.»
 28.  Då sade de till honom: »Vad skola vi göra för att utföra Guds
      gärningar?»
 29.  Jesus svarade och sade till dem: »Detta är Guds gärning, att I
      tron på den han har sänt.»
 30.  De sade till honom: »Vad för tecken gör du då?  Låt oss se något
      tecken, så att vi kunna tro dig.  Vilken gärning utför du?
 31.  Våra fäder fingo äta manna i öknen, såsom det är skrivet: 'Han
      gav dem bröd från himmelen att äta.'»
 32.  Då svarade Jesus dem: »Sannerligen, sannerligen säger jag eder:
      Det är icke Moses som har givit eder brödet från himmelen, men
      det är min Fader som giver eder det rätta brödet från himmelen.
 33.  Ty Guds bröd är det bröd som kommer ned från himmelen och giver
      världen liv.»
 34.  Då sade de till honom: »Herre, giv oss alltid det brödet.»
 35.  Jesus svarade: »Jag är livets bröd.  Den som kommer till mig, han
      skall aldrig hungra, och den som tror på mig, han skall aldrig
      törsta.
 36.  Men det är såsom jag har sagt eder: fastän I haven sett mig,
      tron I dock icke.
 37.  Allt vad min Fader giver mig, det kommer till mig; och den som
      kommer till mig, honom skall jag sannerligen icke kasta ut.
 38.  Ty jag har kommit ned från himmelen, icke för att göra min
      vilja, utan för att göra dens vilja, som har sänt mig.
 39.  Och detta är dens vilja, som har sänt mig, att jag icke skall
      låta någon enda gå förlorad av dem som han har givit mig, utan
      att jag skall låta dem uppstå på den yttersta dagen.
 40.  Ja, detta är min Faders vilja, att var och en som ser Sonen och
      tror på honom, han skall hava evigt liv, och att jag skall låta
      honom uppstå på den yttersta dagen.»
 41.  Då knorrade judarna över honom, därför att han hade sagt: »Jag
      är det bröd som har kommit ned från himmelen.»
 42.  Och de sade: »Är denne icke Jesus, Josefs son, vilkens fader och
      moder vi känna?  Huru kan han då säga: 'Jag har kommit ned från
      himmelen'?»
 43.  Jesus svarade och sade till dem: »Knorren icke eder emellan.
 44.  Ingen kan komma till mig, om icke Fadern, som har sänt mig,
      drager honom; och jag skall låta honom uppstå på den yttersta
      dagen.
 45.  Det är skrivet hos profeterna: 'De skola alla hava fått lärdom
      av Gud.'  Var och en som har lyssnat till Fadern och lärt av
      honom, han kommer till mig.
 46.  Icke som om någon skulle hava sett Fadern, utom den som är från
      Gud; han har sett Fadern.
 47.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Den som tror, han har
      evigt liv.
 48.  Jag är livets bröd.
 49.  Edra fäder åto manna i öknen, och de dogo.
 50.  Men med det bröd som kommer ned från himmelen är det så, att om
      någon äter därav, så skall han icke dö.
 51.  Jag är det levande brödet som har kommit ned från himmelen.  Om
      någon äter av det brödet, så skall han leva till evig tid.  Och
      det bröd som jag skall giva är mitt kött; och jag giver det, för
      att världen skall leva.»
 52.  Då tvistade judarna med varandra och sade: »Huru skulle denne
      kunna giva oss sitt kött att äta?»
 53.  Jesus sade då till dem: »Sannerligen, sannerligen säger jag
      eder: Om I icke äten Människosonens kött och dricken hans blod,
      så haven I icke liv i eder.
 54.  Den som äter mitt kött och dricker mitt blod, han har evigt liv,
      och jag skall låta honom uppstå på den yttersta dagen.
 55.  Ty mitt kött är sannskyldig mat, och mitt blod är sannskyldig
      dryck.
 56.  Den som äter mitt kött och dricker mitt blod, han förbliver i
      mig, och jag förbliver i honom.
 57.  Såsom Fadern, han som är den levande, har sänt mig, och såsom
      jag lever genom Fadern, så skall ock den som äter mig leva genom
      mig.
 58.  Så är det med det bröd som har kommit ned från himmelen.  Det är
      icke såsom det fäderna fingo äta, vilka sedan dogo; den som äter
      detta bröd, han skall leva till evig tid.»
 59.  Detta sade han, när han undervisade i synagogan i Kapernaum.
 60.  Många av hans lärjungar, som hörde detta, sade då: »Detta är ett
      hårt tal; vem står ut med att höra på honom?»
 61.  Men Jesus visste inom sig att hans lärjungar knorrade över
      detta; och han sade till dem: »Är detta för eder en stötesten?
 62.  Vad skolen I då säga, om I fån se Människosonen uppstiga dit där
      han förut var?  --
 63.  Det är anden som gör levande; köttet är till intet gagneligt.  De
      ord som jag har talat till eder äro ande och äro liv.
 64.  Men bland eder finnas några som icke tro.»  Jesus visste nämligen
      från begynnelsen vilka de voro som icke trodde, så ock vilken
      den var som skulle förråda honom.
 65.  Och han tillade: »Fördenskull har jag sagt eder att ingen kan
      komma till mig, om det icke bliver honom givet av Fadern.»
 66.  För detta tals skull drogo sig många av hans lärjungar tillbaka,
      så att de icke längre vandrade med honom.
 67.  Då sade Jesus till de tolv: »Icke viljen väl också I gå bort?»
 68.  Simon Petrus svarade honom: »Herre, till vem skulle vi gå?  Du
      har det eviga livets ord,
 69.  och vi tro och förstå att du är Guds helige.»
 70.  Jesus svarade dem: »Har icke jag själv utvalt eder, I tolv?  Och
      likväl är en av eder en djävul.»
 71.  Detta sade han om Judas, Simon Iskariots son; ty det var denne
      som skulle förråda honom, och han var en av de tolv.
*43/07 Evangelium enligt Johannes, 7 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 7 Kapitlet

                Jesus går upp till lövhyddohögtiden i
                 Jerusalem, talar i helgedomen om sin
                 sändning och om sabbatsbudet, om sin
                  bortgång till Fadern och om Andens
               utgjutelse, förkastas av några i folket,
               mottages med tro av andra.  Rättstjänare
               sändes ut för att gripa honom.  Nikodemus
                       talar till hans försvar.

  1.  Därefter vandrade Jesus omkring i Galileen, ty i Judeen ville
      han icke vandra omkring, då nu judarna stodo efter att döda
      honom.
  2.  Men judarnas lövhyddohögtid var nu nära.
  3.  Då sade hans bröder till honom: »Begiv dig härifrån och gå till
      Judeen, så att också dina lärjungar få se de gärningar som du
      gör.
  4.  Ty ingen som vill vara känd bland människor utför sitt verk i
      hemlighet.  Då du nu gör sådana gärningar, så träd öppet fram för
      världen.»
  5.  Det var nämligen så, att icke ens hans bröder trodde på honom.
  6.  Då sade Jesus till dem: »Min tid är ännu icke kommen, men för
      eder är tiden alltid läglig.
  7.  Världen kan icke hata eder, men mig hatar hon, eftersom jag
      vittnar om henne, att hennes gärningar äro onda.
  8.  Gån I upp till högtiden; jag är icke stadd på väg upp till denna
      högtid, ty min tid är ännu icke fullbordad.»
  9.  Detta sade han till dem och stannade så kvar i Galileen.
 10.  Men när hans bröder hade gått upp till högtiden, då gick också
      han ditupp, dock icke öppet, utan likasom i hemlighet.
 11.  Och judarna sökte efter honom under högtiden och sade: »Var är
      han?»
 12.  Och bland folket talades i tysthet mycket om honom.  Somliga
      sade: »Han är en rättsinnig man», men andra sade: »Nej, han
      förvillar folket.»
 13.  Dock talade ingen öppet om honom, av fruktan för judarna.

 14.  Men när redan halva högtiden var förliden, gick Jesus upp i
      helgedomen och undervisade.
 15.  Då förundrade sig judarna och sade: »Varifrån har denne sin
      lärdom, han som icke har fått undervisning?»
 16.  Jesus svarade dem och sade: »Min lära är icke min, utan hans som
      har sänt mig.
 17.  Om någon vill göra hans vilja, så skall han förstå om denna lära
      är från Gud, eller om jag talar av mig själv.
 18.  Den som talar av sig själv, han söker sin egen ära; men den som
      söker dens ära, som har sänt honom, han är sannfärdig, och
      orättfärdighet finnes icke i honom.  --
 19.  Har icke Moses givit eder lagen?  Och likväl fullgör ingen av
      eder lagen.  Varför stån I efter att döda mig?»
 20.  Folket svarade: »Du är besatt av en ond ande.  Vem står efter
      att döda dig?»
 21.  Jesus svarade och sade till dem: »En gärning allenast gjorde
      jag, och alla förundren I eder över den.
 22.  Moses har givit eder omskärelsen -- icke som om den vore ifrån
      Moses, ty den är ifrån fäderna -- och så omskären I människor
      också på en sabbat.
 23.  Om nu en människa undfår omskärelsen på en sabbat, för att
      Moses' lag icke skall göras om intet, huru kunnen I då vredgas
      på mig, därför att jag på en sabbat gjorde en människa hel och
      frisk?
 24.  Dömen icke efter skenet, utan dömen en rätt dom.»

 25.  Då sade några av folket i Jerusalem: »Är det icke denne som de
      stå efter att döda?
 26.  Och ändå får han tala fritt, utan att de säga något till
      honom.  Hava då rådsherrarna verkligen blivit förvissade om att
      denne är Messias?
 27.  Dock, denne känna vi, och vi veta varifrån han är; men när
      Messias kommer, känner ingen varifrån han är.»
 28.  Då sade Jesus med hög röst, där han undervisade i helgedomen:
      »Javäl, I kännen mig, och I veten varifrån jag är.  Likväl har
      jag icke kommit av mig själv, men han som har sänt mig är en som
      verkligen har myndighet att sända, han som I icke kännen.
 29.  Men jag känner honom, ty från honom är jag kommen, och han har
      sänt mig.»
 30.  Då ville de gripa honom; dock kom ingen med sin hand vid honom,
      ty hans stund var ännu icke kommen.
 31.  Men många av folket trodde på honom, och de sade: »Icke skall
      väl Messias, när han kommer, göra flera tecken än denne har
      gjort?»

 32.  Sådant fingo fariséerna höra folket i tysthet tala om honom.  Då
      sände översteprästerna och fariséerna ut rättstjänare för att
      gripa honom.
 33.  Men Jesus sade: »Ännu en liten tid är jag hos eder; sedan går
      jag bort till honom som har sänt mig.
 34.  I skolen då söka efter mig, men I skolen icke finna mig, och där
      jag är, dit kunnen I icke komma.»
 35.  Då sade judarna till varandra: »Vart tänker denne gå, eftersom
      vi icke skola kunna finna honom?  Månne han tänker gå till dem
      som bo kringspridda bland grekerna?  Tänker han då undervisa
      grekerna?
 36.  Vad betyder det ord som han sade: 'I skolen söka efter mig, men
      I skolen icke finna mig, och där jag är, dit kunnen I icke
      komma'?»

 37.  På den sista dagen i högtiden, som ock var den förnämsta, stod
      Jesus där och ropade och sade: »Om någon törstar, så komme han
      till mig och dricke.
 38.  Den som tror på mig, av hans innersta skola strömmar av levande
      vatten[1] flyta fram, såsom skriften säger.»
 39.  Detta sade han om Anden, vilken de som trodde på honom skulle
      undfå; ty ande var då ännu icke given, eftersom Jesus ännu icke
      hade blivit förhärligad.
 40.  Några av folket, som hörde dessa ord, sade då: »Denne är
      förvisso Profeten.»
 41.  Andra sade: »Han är Messias.»  Andra åter sade: »Icke kommer väl
      Messias från Galileen?
 42.  Säger icke skriften att Messias skall komma av Davids säd och
      från den lilla staden Betlehem, där David bodde?
 43.  Så uppstodo för hans skull stridiga meningar bland folket,
 44.  och somliga av dem ville gripa honom; dock kom ingen med sin
      hand vid honom.

 45.  När sedan rättstjänarna kommo tillbaka till översteprästerna och
      fariséerna, frågade dessa dem: »Varför haven I icke fört honom
      hit?»
 46.  Tjänarna svarade: »Aldrig har någon människa talat, som den
      mannen talar.»
 47.  Då svarade fariséerna dem: »Haven nu också I blivit förvillade?
 48.  Har då någon av rådsherrarna trott på honom?  Eller någon av
      fariséerna?
 49.  Nej; men detta folk, som icke känner lagen, det är förbannat.
 50.  Då sade Nikodemus till dem, han som förut hade besökt honom[2],
      och som själv var en av dem:
 51.  »Icke dömer väl vår lag någon, utan att man först har förhört
      honom och utrönt vad han förehar?»
 52.  De svarade och sade till honom: »Kanske också du är från
      Galileen?  Rannsaka, så skall du finna att ingen profet kommer
      från Galileen.»

                Evangelium enligt Johannes, 8 Kapitlet

                 [Äktenskapsbryterskan inför Jesus.]
                Jesus vittnar om sig själv, att han är
               världens ljus; undervisar och bestraffar
                  folket.  Judarna vilja stena honom.

 53.  [Och de gingo hem, var och en till sitt.

[1]  Jämför noten till Joh. 4:10.
[2]  om natten.
*43/08 Evangelium enligt Johannes, 8 Kapitlet

  1.  Och Jesus gick ut till Oljeberget.

  2.  Men i dagbräckningen kom han åter till helgedomen[2].
  3.  Då förde översteprästerna och fariséerna dit en kvinna som hade
      blivit beträdd med äktenskapsbrott; och när de hade lett henne
      fram,
  4.  sade de till honom: »Mästare, denna kvinna har på bar gärning
      blivit beträdd med äktenskapsbrott.
  5.  Nu bjuder Moses i lagen att sådana skola stenas.  Vad säger då
      du?»
  6.  Detta sade de för att snärja honom, på det att de skulle få
      något att anklaga honom för.  Då böjde Jesus sig ned och skrev
      med fingret på jorden.
  7.  Men när de stodo fast vid sin fråga, reste han sig upp och sade
      till dem: »Den av eder som är utan synd, han kaste första stenen
      på henne.»
  8.  Sedan böjde han sig åter ned och skrev på jorden.
  9.  När de hörde detta[3], gingo de ut, den ene efter den andre,
      först de äldsta, och Jesus blev lämnad allena med kvinnan, som
      stod där kvar.
 10.  Då såg Jesus upp och sade till kvinnan: »Var äro de andra?  Har
      ingen dömt dig?»
 11.  Hon svarade: »Herre, ingen.»  Då sade han till henne: »Icke
      heller jag dömer dig.  Gå, och synda icke härefter.»][1]

 12.  Åter talade Jesus till dem och sade: »Jag är världens ljus; den
      som följer mig, han skall förvisso icke vandra i mörkret, utan
      skall hava livets ljus.»
 13.  Då sade fariséerna till honom: »Du vittnar om dig själv; ditt
      vittnesbörd gäller icke.»
 14.  Jesus svarade och sade till dem: »Om jag än vittnar om mig
      själv, så gäller dock mitt vittnesbörd, ty jag vet varifrån jag
      har kommit, och vart jag går; men I veten icke varifrån jag
      kommer, eller vart jag går.
 15.  I dömen efter köttet; jag dömer ingen.
 16.  Och om jag än dömer, så är min dom en rätt dom, ty jag är därvid
      icke ensam, utan med mig är han som har sänt mig.
 17.  I eder lag är ju ock skrivet att vad två människor vittna, det
      gäller såsom sant.
 18.  Här är nu jag som vittnar om mig; om mig vittnar också Fadern,
      som har sänt mig.
 19.  Då sade de till honom: »Var är då din Fader?»  Jesus svarade: »I
      kännen varken mig eller min Fader.  Om I känden mig, så känden I
      ock min Fader.»
 20.  Det var på det ställe där offerkistorna stodo som han talade
      dessa ord, medan han undervisade i helgedomen; men ingen bar
      hand på honom, ty hans stund var ännu icke kommen.

 21.  Åter sade han till dem: »Jag går bort, och I skolen då söka
      efter mig; men I skolen dö i eder synd.  Dig jag går, dit kunnen
      I icke komma.»
 22.  Då sade judarna: »Icke vill han väl dräpa sig själv, eftersom
      han säger: 'Dit jag går, dit kunnen I icke komma'?»
 23.  Men han svarade dem: »I ären härnedifrån, jag är ovanifrån; I
      ären av denna världen, jag är icke av denna världen.
 24.  Därför sade jag till eder att I skullen dö i edra synder; ty om
      I icke tron att jag är den jag är, så skolen I dö i edra
      synder.»
 25.  Då frågade de honom: »Vem är du då?»  Jesus svarade dem: »Det som
      jag redan från begynnelsen har uttalat för eder.
 26.  Mycket har jag ännu att tala och att döma i fråga om eder.  Men
      han som har sänt mig är sannfärdig, och vad jag har hört av
      honom, det talar jag ut inför världen.»
 27.  Men de förstodo icke att det var om Fadern som han talade till
      dem.

 28.  Då sade Jesus: »När I haven upphöjt Människosonen, då skolen I
      första att jag är den jag är, och att jag icke gör något av mig
      själv, utan talar detta såsom Fadern har lärt mig.
 29.  Och han som har sänt mig är med mig; han har icke lämnat mig
      allena, eftersom jag alltid gör vad honom behagar.»
 30.  När han talade detta, kommo många till tro på honom.
 31.  Då sade Jesus till de judar som hade satt tro till honom: »Om I
      förbliven i mitt ord, så ären I i sanning mina lärjungar;
 32.  Och I skolen då förstå sanningen, och sanningen skall göra eder
      fria.»
 33.  De svarade honom: »Vi äro Abrahams säd och hava aldrig varit
      trälar under någon.  Huru kan du då säga: 'I skolen bliva fria'?»
 34.  Jesus svarade dem: »Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Var
      och en som gör synd, han är syndens träl.
 35.  Men trälen får icke förbliva i huset för alltid; sonen får
      förbliva där för alltid.
 36.  Om nu Sonen gör eder fria, så bliven i verkligen fria.
 37.  Jag vet att I ären Abrahams säd; men I stån efter att döda mig,
      eftersom mitt ord icke får någon ingång i eder.
 38.  Jag talar vad jag har sett hos min Fader; så gören ock I vad I
      haven hört av eder fader.»
 39.  De svarade och sade till honom: »Vår fader är ju Abraham.»  Jesus
      svarade till dem: »Ären I Abrahams barn, så gören ock Abrahams
      gärningar.
 40.  Men nu stån I efter att döda mig, en man som har sagt eder
      sanningen, såsom jag har hört den av Gud.  Så handlade icke
      Abraham.
 41.  Nej, I gören eder faders gärningar.»  De sade till honom: »Vi äro
      icke födda i äktenskapsbrott.  Vi hava Gud till fader och ingen
      annan.»
 42.  Jesus svarade dem: »Vore Gud eder fader, så älskaden I ju mig,
      ty från Gud har jag utgått, och från honom är jag kommen.  Ja,
      jag har icke kommit av mig själv, utan det är han som har sänt
      mig.
 43.  Varför fatten I då icke vad jag talar?  Jo, därför att I icke
      'stån ut med' att höra på mitt ord.
 44.  I haven djävulen till eder fader, och vad eder fader har begär
      till, det viljen i göra.  Han har varit en mandråpare från
      begynnelsen, och i sanningen står han icke, ty sanning finnes
      icke i honom.  När han talar lögn, då talar han av sitt eget, ty
      han är en lögnare, ja, lögnens fader.
 45.  Men mig tron I icke, just därför att jag talar sanning.
 46.  Vilken av eder kan överbevisa mig om någon synd?  Om jag alltså
      talar sanning, varför tron I mig då icke?
 47.  Den som är av Gud, han lyssnar till Guds ord; och det är därför
      att I icke ären av Gud som I icke lyssnen därtill.
 48.  Judarna svarade och sade till honom: »Hava vi icke rätt, då vi
      säga att du är en samarit och är besatt av en ond ande?»
 49.  Jesus svarade: »Jag är icke besatt av någon ond ande; fastmer
      hedrar jag min Fader.  I åter skymfen mig.
 50.  Men jag söker icke min egen ära; en finnes dock som söker den
      och som dömer.
 51.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Den som håller mitt
      ord, han skall aldrig någonsin se döden.»
 52.  Judarna sade till honom: »Nu förstå vi att du är besatt av en
      ond ande.  Abraham har dött, så ock profeterna, och likväl säger
      du: 'Den som håller mitt ord, han skall aldrig någonsin smaka
      döden.'
 53.  Icke är väl du förmer än vår Fader Abraham?  Och han har ju
      dött.  Profeterna hava också dött.  Till vem gör du då dig
      själv?»
 54.  Jesus svarade: »Om jag själv ville skaffa mig ära, så vore min
      ära intet; men det är min Fader som förlänar mig ära, han som I
      säger vara eder Gud.
 55.  Dock, I haven icke lärt känna honom, men jag känner honom; och
      om jag sade att jag icke kände honom, så bleve jag en lögnare
      likasom I; men jag känner honom och håller hans ord.
 56.  Abraham, eder fader, fröjdade sig över att han skulle få se min
      dag.  Han fick se den och blev glad.»
 57.  Då sade judarna till honom: »Femtio år gammal är du icke ännu,
      och Abraham har du sett!»
 58.  Jesus sade till dem: »Sannerligen, sannerligen säger jag eder:
      Förrän Abraham blev till, är jag.»
 59.  Då togo de upp stenar för att kasta på honom.  Men Jesus gömde
      sig undan och gick sedan ut ur helgedomen.

[1]  7:53--8:11.  Se Nya testamentets text i Ordförkl.
@c Denna fotnot finns ej i skd-1946.
[2]  och allt folket kom till honom, och han satte sig och lärde dem.
@c Denna fotnot finns ej i skd-1946.
[3]  och kände sig överbevisade av samvetet.
*43/09 Evangelium enligt Johannes, 9 Kapitlet
                Evangelium enligt Johannes, 9 Kapitlet

                    Jesus botar en blindfödd man.

  1.  När han nu gick vägen fram, fick han se en man som var född
      blind.
  2.  Då frågade hans lärjungar honom och sade: »Rabbi, vilken har
      syndat, denne eller hans föräldrar, så att han har blivit född
      blind?»
  3.  Jesus svarade: »Det är varken denne som har syndat eller hans
      föräldrar, utan så har skett, för att Guds gärningar skulle
      uppenbaras på honom.
  4.  Medan dagen varar, måste vi göra dens gärningar, som har sänt
      mig; natten kommer, då ingen kan verka.
  5.  Så länge jag är i världen, är jag världens ljus.»
  6.  När han hade sagt detta, spottade han på jorden och gjorde en
      deg av spotten och lade degen på mannens ögon
  7.  och sade till honom: »Gå bort och två dig i dammen Siloam» (det
      betyder utsänd).  Mannen gick då dit och tvådde sig; och när han
      kom igen, kunde han se.
  8.  Då sade grannarna och andra som förut hade sett honom såsom
      tiggare: »Är detta icke den man som att och tiggde?»
  9.  Somliga svarade: »Det är han.»  Andra sade: »Nej, men han är lik
      honom.»  Själv sade han: »Jag är den mannen.»
 10.  Och de frågade honom: »Huru blevo då dina ögon öppnade?»
 11.  Han svarade: »Den man som heter Jesus gjorde en deg och smorde
      därmed mina ögon och sade till mig: 'Gå bort till Siloam och två
      dig.'  Jag gick då dit och tvådde mig, och så fick jag min syn.»
 12.  De frågade honom: »Var är den mannen?»  Han svarade: »Det vet jag
      icke.»
 13.  Då förde de honom, mannen som förut hade varit blind, bort till
      fariséerna.
 14.  Och det var sabbat den dag då Jesus gjorde degen och öppnade
      hans ögon.
 15.  När nu jämväl fariséerna i sin ordning frågade honom huru han
      hade fått sin syn, svarade han dem: »Han lade en deg på mina
      ögon, och jag fick två mig, och nu kan jag se.»
 16.  Då sade några av fariséerna: »Den mannen är icke från Gud,
      eftersom han icke håller sabbaten.»  Andra sade: »Huru skulle
      någon som är en syndare kunna göra sådana tecken?»  Så funnos
      bland dem stridiga meningar.
 17.  Då frågade de åter den blinde: »Vad säger du själv om honom, då
      det ju var dina ögon han öppnade?»  Han svarade: »En profet är
      han.»
 18.  Men judarna trodde icke att han hade varit blind och fått sin
      syn, förrän de hade kallat till sig mannen föräldrar, hans som
      hade fått sin syn.
 19.  Dem frågade de och sade: »Är detta eder son, den som I sägen
      vara född blind?  Huru kommer det då till, att han nu kan se?»
 20.  Då svarade han föräldrar och sade: »Att denne är vår son, och
      att han föddes blind, det veta vi.
 21.  Men huru han nu kan se, det veta vi icke, ej heller veta vi vem
      som har öppnat hans ögon.  Frågen honom själv; han är gammal
      nog, han må själv tala för sig.»
 22.  Detta sade hans föräldrar, därför att de fruktade judarna; ty
      judarna hade redan kommit överens om att den som bekände Jesus
      vara Messias, han skulle utstötas ur synagogan.
 23.  Därför var det som hans föräldrar sade: »Han är gammal nog;
      frågen honom själv.»
 24.  Då kallade de för andra gången till sig mannen som hade varit
      blind och sade till honom: »Säg nu sanningen, Gud till pris.  Vi
      veta att denne man är en syndare.»
 25.  Han svarade: »Om han är en syndare vet jag icke; ett vet jag:
      att jag, som var blind, nu kan se.»
 26.  Då frågade de honom: »Vad gjorde han med dig?  På vad sätt
      öppnade han dina ögon?»
 27.  Han svarade dem: »Jag har ju redan sagt eder det, men I hörden
      icke på mig.  Varför viljen I då åter höra det?  Kanske viljen
      också I bliva hans lärjungar?»
 28.  Då bannade de honom och sade: »Du är själv hans lärjunge; vi äro
      Moses' lärjungar.
 29.  Till Moses har Gud talat, det veta vi; men varifrån denne är,
      det veta vi icke.»
 30.  Mannen svarade och sade till dem: »Ja, däri ligger det
      förunderliga, att I icke veten varifrån han är, och ändå har han
      öppnat mina ögon.
 31.  Vi veta ju att Gud icke hör syndare, men också att om någon är
      gudfruktig och gör hans vilja, då hör han honom.
 32.  Aldrig förut har man hört att någon har öppnat ögonen på en som
      föddes blind.
 33.  Vore denne icke från Gud, så kunde han intet göra.»
 34.  De svarade och sade till honom: »Du är hel och hållen född i
      synd, och du vill undervisa oss!»  Och så drevo de ut honom.
 35.  Jesus fick sedan höra att de hade drivit ut honom, och när han
      så träffade honom, sade han: »Tror du på Människosonen?»
 36.  Han svarade och sade: »Herre, vem är han då?  Säg mig det, så att
      jag kan tro på honom.»
 37.  Jesus sade till honom: »Du har sett honom; det är han som talar
      med dig.»
 38.  Då sade han: »Herre, jag tror.»  Och han föll ned för honom.
 39.  Och Jesus sade: »Till en dom har jag kommit hit i världen, för
      att de som icke se skola varda seende, och för att de som se
      skola varda blinda.»
 40.  När några fariséer som voro i hans närhet hörde detta, sade de
      till honom: »Äro då kanske också vi blinda?»
 41.  Jesus svarade dem: »Voren I blinda, så haden I icke synd.  Men nu
      sägen I: 'Vi se', därför står eder synd kvar.»
*43/10 Evangelium enligt Johannes, 10 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 10 Kapitlet

                  Jesus talar om sig såsom den gode
                herden, vittnar vid tempelinvigningens
                högtid om att han är Messias.  Judarna
                       vilja åter stena honom.

  1.  »Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Den som icke går in i
      fårahuset genom dörren, utan stiger in någon annan väg, han är
      en tjuv och en rövare.
  2.  Men den som går in genom dörren, han är fårens herde.
  3.  För honom öppnar dörrvaktaren, och fåren lyssna till hans röst,
      och han kallar sina får vid namn och för dem ut.
  4.  Och när han har släppt ut alla sina får, går han framför dem,
      och fåren följa honom, ty de känna hans röst.
  5.  Men en främmande följa de alls icke, utan fly bort ifrån honom,
      ty de känna icke de främmandes röst.»
  6.  Så talade Jesus till dem i förtäckta ord; men de förstodo icke
      vad det var som han talade till dem.
  7.  Åter sade Jesus till dem: »Sannerligen, sannerligen säger jag
      eder: Jag är dörren in till fåren.
  8.  Alla de som hava kommit före mig äro tjuvar och rövare, men
      fåren hava icke lyssnat till dem.
  9.  Jag är dörren; den som går in genom mig, han skall bliva frälst,
      och han skall få gå ut och in och skall finna bete.
 10.  Tjuven kommer allenast för att stjäla och slakta och
      förgöra.  Jag har kommit, för att de skola hava liv och hava över
      nog.
 11.  Jag är den gode herden.  En god herde giver sitt liv för fåren.
 12.  Men den som är lejd och icke är herden själv, när han, den som
      fåren icke tillhöra, ser ulven komma, då övergiver han fåren och
      flyr, och ulven rövar bort dem och förskingrar dem.
 13.  Han är ju lejd och frågar icke efter fåren.
 14.  Jag är den gode herden, och jag känner mina får, och mina får
      känna mig,
 15.  såsom Fadern känner mig, och såsom jag känner Fadern; och jag
      giver mitt liv för fåren.
 16.  Jag har ock andra får, som icke höra till detta fårahus; också
      dem måste jag draga till mig, och de skola lyssna till min
      röst.  Så skall det bliva en hjord och en herde.
 17.  Därför älskar Fadern mig, att jag giver mitt liv -- för att
      sedan taga igen det.
 18.  Ingen tager det ifrån mig, utan jag giver det av fri vilja.  Jag
      har makt att giva det, och jag har makt att taga igen det.  Det
      budet har jag fått av min Fader.»
 19.  För dessa ords skull uppstodo åter stridiga meningar bland
      judarna.
 20.  Många av dem sade: »Han är besatt av en ond ande och är från
      sina sinnen.  Varför hören I på honom?»
 21.  Andra åter sade: »Sådana ord talar icke den som är besatt.  Icke
      kan väl en ond ande öppna blindas ögon?»

 22.  Därefter inföll tempelinvigningens högtid i Jerusalem.  Det var
      nu vinter,
 23.  och Jesus gick fram och åter i Salomos pelargång i helgedomen.
 24.  Då samlade sig judarna omkring honom och sade till honom: »Huru
      länge vill du hålla oss i ovisshet?  Om du är Messias, så säg oss
      det öppet.»
 25.  Jesus svarade dem: »Jag har sagt eder det, men I tron mig
      icke.  De gärningar som jag gör i min Faders namn, de vittna om
      mig.
 26.  Men I tron mig icke, ty I ären icke av mina får.
 27.  Mina får lyssna till min röst, och jag känner dem, och de följa
      mig.
 28.  Och jag giver dem evigt liv, och de skola aldrig någonsin
      förgås, och ingen skall rycka dem ur min hand.
 29.  Min Fader, som har givit mig dem, är större än alla, och ingen
      kan rycka dem ur min Faders hand.
 30.  Jag och Fadern äro ett.»

 31.  Då togo judarna åter upp stenar för att stena honom.
 32.  Men Jesus sade till dem: »Många goda gärningar, som komma från
      min Fader, har jag låtit eder se.  För vilken av dessa gärningar
      är det som I viljen stena mig?»
 33.  Judarna svarade honom: »Det är icke för någon god gärnings skull
      som vi vilja stena dig, utan därför att du hädar och gör dig
      själv till Gud, du som är en människa.»
 34.  Jesus svarade dem: »Det är ju så skrivet i eder lag: 'Jag har
      sagt att I ären gudar'.
 35.  Om han nu har kallat för gudar dem som Guds ord kom till -- och
      skriften kan ju icke bliva om intet --
 36.  huru kunnen då I, på den grund att jag har sagt mig vara Guds
      Son, anklaga mig för hädelse, mig som Fadern har helgat och sänt
      i världen?
 37.  Gör jag icke min Faders gärningar, så tron mig icke.
 38.  Men gör jag dem, så tron gärningarna, om I än icke tron mig; då
      skolen I fatta och förstå att Fadern är i mig, och att jag är i
      Fadern.»
 39.  Då ville de åter gripa honom, men han gick sin väg, undan deras
      händer.
 40.  Sedan begav han sig åter bort till det ställe på andra sidan
      Jordan, där Johannes först hade döpt, och stannade kvar där.
 41.  Och många kommo till honom.  Och de sade: »Väl gjorde Johannes
      intet tecken, men allt vad Johannes sade om denne var sant.»
 42.  Och många kommo där till tro på honom.
*43/11 Evangelium enligt Johannes, 11 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 11 Kapitlet

                 Jesus uppväcker Lasarus.  Stora rådet
                       beslutar att döda Jesus.

  1.  Och en man vid namn Lasarus låg sjuk; han var från Betania, den
      by där Maria och hennes syster Marta bodde.
  2.  Det var den Maria som smorde Herren med smörjelse och torkade
      hans fötter med sitt hår.  Och nu låg hennes broder Lasarus
      sjuk.
  3.  Då sände systrarna bud till Jesus och läto säga: »Herre, se, han
      som du har så kär ligger sjuk.»
  4.  När Jesus hörde detta, sade han: »Den sjukdomen är icke till
      döds, utan till Guds förhärligande, så att Guds Son genom den
      bliver förhärligad.»
  5.  Och Jesus hade Marta och hennes syster och Lasarus kära.
  6.  När han nu hörde att denne låg sjuk, stannade han först två
      dagar där han var;
  7.  men därefter sade han till lärjungarna: »Låt oss gå tillbaka
      till Judeen.»
  8.  Lärjungarna sade till honom: »Rabbi, nyligen ville judarna stena
      dig, och åter går du dit?»
  9.  Jesus svarade: »Dagen har ju tolv timmar; den som vandrar om
      dagen, han stöter sig icke, ty han ser då denna världens ljus.
 10.  Men den som vandrar om natten, han stöter sig, ty han har då
      intet som lyser honom.»
 11.  Sedan han hade talat detta, sade han ytterligare till dem:
      »Lasarus, vår vän, har somnat in; men jag går för att väcka upp
      honom ur sömnen.»
 12.  Då sade hans lärjungar till honom: »Herre, sover han, så bliver
      han frisk igen.»
 13.  Men Jesus hade talat om hans död; de åter menade att han talade
      om vanlig sömn.
 14.  Då sade Jesus öppet till dem: »Lasarus är död.
 15.  Och för eder skull, för att I skolen tro, gläder jag mig över
      att jag icke var där.  Men låt oss nu gå till honom.»
 16.  Då sade Tomas, som kallades Didymus, till de andra lärjungarna:
      »Låt oss gå med, för att vi må dö med honom.»
 17.  När så Jesus kom dit, fann han att den döde redan hade legat
      fyra dagar i graven.
 18.  Nu låg Betania nära Jerusalem, vid pass femton stadier därifrån,
 19.  och många judar hade kommit till Marta och Maria för att trösta
      dem i sorgen över deras broder.
 20.  Då nu Maria fick höra att Jesus kom, gick hon honom till mötes;
      men Maria satt kvar hemma.
 21.  Och Marta sade till Jesus: »Herre, hade du varit här, så vore
      min broder icke död.
 22.  Men jag vet ändå att allt vad du beder Gud om, det skall Gud
      giva dig.»
 23.  Jesus sade till henne: »Din broder skall stå upp igen.»
 24.  Marta svarade honom: »Jag vet att han skall stå upp, vid
      uppståndelsen på den yttersta dagen.»
 25.  Jesus svarade till henne: »Jag är uppståndelsen och livet.  Den
      som tror på mig, han skall leva, om han än dör;
 26.  och var och en som lever och tror på mig, han skall aldrig
      någonsin dö.  Tror du detta?»
 27.  Hon svarade honom: »Ja, Herre, jag tror att du är Messias, Guds
      Son, han som skulle komma i världen.»
 28.  När hon hade sagt detta, gick hon bort och kallade på Maria, sin
      syster, och sade hemligen till henne: »Mästaren är här och
      kallar dig till sig.»
 29.  När hon hörde detta, stod hon strax upp och gick åstad till
      honom.
 30.  Men Jesus hade ännu icke kommit in i byn, utan var kvar på det
      ställe där Marta hade mött honom.
 31.  Då nu de judar, som voro inne i huset hos Maria för att trösta
      henne, sågo att hon så hastigt stod upp och gick ut, följde de
      henne, i tanke att hon gick till graven för att gråta där.
 32.  När så Maria kom till det ställe där Jesus var och fick se
      honom, föll hon ned för hans fötter och sade till honom: »Herre,
      hade du varit där, så vore min broder icke död.»
 33.  Då nu Jesus såg henne gråta och såg jämväl att de judar, som
      hade kommit med henne, gräto, upptändes han i sin ande och blev
      upprörd
 34.  och frågade: »Var haven I lagt honom?»  De svarade honom: »Herre,
      kom och se.»  Och Jesus grät.
 35.  Då sade judarna: »Se huru kär han hade honom!»
 36.  Men somliga av dem sade:
 37.  »Kunde icke han, som öppnade den blindes ögon, ock hava så gjort
      att denne icke hade dött?»
 38.  Då upptändes Jesus åter i sitt innersta och gick bort till
      graven.  Den var urholkad i berget, och en sten låg framför
      ingången.
 39.  Jesus sade: »Tagen bort stenen.»  Då sade den dödes syster Marta
      till honom: »Herre, han luktar redan, ty han har varit död i
      fyra dygn.»
 40.  Jesus svarade henne: »Sade jag dig icke, att om du trodde,
      skulle du få se Guds härlighet?»
 41.  Då togo de bort stenen.  Och Jesus lyfte upp sina ögon och sade:
      »Fader, jag tackar dig för att du har hört mig.
 42.  Jag visste ju förut att du alltid hör mig; men för folkets
      skull, som står här omkring, säger jag detta, för att de skola
      tro att det är du som har sänt mig.»
 43.  När han hade sagt detta, ropade han med hög röst: »Lasarus, kom
      ut.»
 44.  Och han som hade varit död kom ut, med händer och fötter
      inlindade i bindlar och med ansiktet inhöljt i en duk.  Jesus
      sade till dem: »Lösen honom, och låten honom gå.»

 45.  Många judar, som hade kommit till Maria och hade sett vad Jesus
      hade gjort, trodde då på honom.
 46.  Men några av dem gingo bort till fariséerna och omtalade för dem
      vad Jesus hade gjort.
 47.  Då sammankallade översteprästerna och fariséerna en
      rådsförsamling och sade: »Vad skola vi taga oss till?  Denne man
      gör ju många tecken.
 48.  Om vi skola låta honom så fortfara, skola alla tro på honom, och
      romarna komma då att taga ifrån oss både land och folk.»
 49.  Men en av dem, Kaifas, som var överstepräst för det året, sade
      till dem: »I förstån intet,
 50.  och I besinnen icke huru mycket bättre det är för eder att en
      man dör för folket, än att hela folket förgås.»
 51.  Detta sade han icke av sig själv, utan genom profetisk
      ingivelse, eftersom han var överstepräst för det året; ty Jesus
      skulle dö för folket.
 52.  Ja, icke allenast »för folket»; han skulle dö också för att
      samla och förena Guds förskingrade barn.
 53.  Från den dagen var deras beslut fattat att döda honom.

 54.  Så vandrade då Jesus icke längre öppet bland judarna, utan drog
      sig undan till en stad som hette Efraim, på landsbygden, i
      närheten av öknen; där stannade han kvar med sina lärjungar.
 55.  Men judarnas påsk var nära, och många begåvo sig då, före
      påsken, från landsbygden upp till Jerusalem för att helga sig.
 56.  Och de sökte efter Jesus och sade till varandra, där de stodo i
      helgedom: »Vad menen I?  Skall han då alls icke komma till
      högtiden?»
 57.  Och översteprästerna och fariséerna hade utfärdat påbud om att
      den som finge veta var han fanns skulle giva det till känna, för
      att de måtte kunna gripa honom.
*43/12 Evangelium enligt Johannes, 12 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 12 Kapitlet

               Jesus smörjes i Betania av Maria, rider
                in i Jerusalem, sökes av några greker,
                talar om betydelsen av sin död, undfår
                ett vittnesbörd från himmelen, vittnar
                    om sin sändning ifrån Fadern.

  1.  Sex dagar före påsk kom nu Jesus till Betania, där Lasarus
      bodde, han som av Jesus hade blivit uppväckt från de döda.
  2.  Där gjorde man då för honom ett gästabud, och Marta betjänade
      dem, men Lasarus var en av dem som lågo till bords jämte honom.
  3.  Då tog Maria ett skålpund smörjelse av dyrbar äkta nardus och
      smorde därmed Jesu fötter; sedan torkade hon hans fötter med
      sitt hår.  Och huset uppfylldes med vällukt av smörjelsen.
  4.  Men Judas Iskariot, en av hans lärjungar, den som skulle förråda
      honom, sade då:
  5.  »Varför sålde man icke hellre denna smörjelse för tre hundra
      silverpenningar[1] och gav dessa åt de fattiga?»
  6.  Detta sade han, icke därför, att han frågade efter de fattiga,
      utan därför, att han var en tjuv och plägade taga vad som lades
      i penningpungen, vilken han hade om hand.
  7.  Men Jesus sade: »Låt henne vara; må hon få fullgöra detta för
      min begravningsdag.
  8.  De fattiga haven I ju alltid ibland eder, men mig haven I icke
      alltid.»
  9.  Nu hade det blivit känt för den stora hopen av judarna att Jesus
      var där, och de kommo dit, icke allenast för hans skull, utan
      ock för att se Lasarus, som han hade uppväckt från de döda.
 10.  Då beslöto översteprästerna att döda också Lasarus.
 11.  Ty för hans skull gingo många judar bort och trodde på Jesus.

 12.  När dagen därefter det myckna folk som hade kommit till högtiden
      fick höra att Jesus var på väg till Jerusalem,
 13.  togo de palmkvistar och gingo ut för att möta honom och ropade:
        »Hosianna!
        Välsignad vare han som kommer[2],
        i Herrens namn,
        han som är Israels konung.»
 14.  Och Jesus fick sig en åsnefåle och satte sig upp på den, såsom
      det är skrivet:
 15.    »Frukta icke, du dotter Sion.
        Se, din konung kommer,
        sittande på en åsninnas fåle.»
 16.  Detta förstodo hans lärjungar icke då strax, men när Jesus hade
      blivit förhärligad, då kommo de ihåg att detta var skrivet om
      honom, och att man hade gjort detta med honom.
 17.  Så gav nu folket honom sitt vittnesbörd, de som hade varit med
      honom, när han kallade Lasarus ut ur graven och uppväckte honom
      från de döda.
 18.  Därför kom också det övriga folket emot honom, eftersom de hörde
      att han hade gjort det tecknet.
 19.  Då sade fariséerna till varandra: »I sen att I alls intet kunnen
      uträtta; hela världen löper ju efter honom.»

 20.  Nu voro där ock några greker, av dem som plägade fara upp för
      att tillbedja under högtiden.
 21.  Dessa kommo till Filippus, som var från Betsaida i Galileen, och
      bådo honom och sade: »Herre, vi skulle vilja se Jesus.»
 22.  Filippus gick och sade detta till Andreas; Andreas och Filippus
      gingo och sade det till Jesus.
 23.  Jesus svarade dem och sade: »Stunden är kommen att Människosonen
      skall förhärligas.
 24.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Om icke vetekornet
      faller i jorden och dör, så förbliver det ett ensamt korn; men
      om det dör, så bär det mycken frukt.
 25.  Den som älskar sitt liv, han mister det, men den som hatar sitt
      liv i denna världen, han skall behålla det och skall hava evigt
      liv.
 26.  Om någon vill tjäna mig, så följe han mig; och där jag är, där
      skall också min tjänare få vara.  Om någon tjänar mig, så skall
      min Fader ära honom.
 27.  Nu är min själ i ångest; vad skall jag väl säga?  Fader, fräls
      mig undan denna stund.  Dock, just därför har jag kommit till
      denna stund.
 28.  Fader, förhärliga ditt namn.»  Då kom en röst från himmelen: »Jag
      har redan förhärligat det, och jag skall ytterligare förhärliga
      det.»
 29.  Folket, som stod där och hörde detta, sade då: »Det var ett
      tordön.»  Andra sade: »Det var en ängel som talade med honom.»
 30.  Då svarade Jesus och sade: »Denna röst kom icke för min skull,
      utan för eder skull.»
 31.  Nu går en dom över denna världen, nu skall denna världens furste
      utkastas.
 32.  Och när jag har blivit upphöjd från jorden, skall jag draga alla
      till mig.»
 33.  Med dessa ord gav han till känna på vad sätt han skulle dö.
 34.  Då svarade folket honom: »Vi hava hört av lagen att Messias
      skall stanna kvar för alltid.  Huru kan du då säga att
      Människosonen måste bliva upphöjd?  Vad är väl detta för en
      Människoson?»
 35.  Jesus sade till dem: »Ännu en liten tid är ljuset ibland
      eder.  Vandren medan I haven ljuset, på det att mörkret icke må
      få makt med eder; den som vandrar i mörkret, han vet ju icke var
      han går.
 36.  Tron på ljuset, medan I haven ljuset, så att I bliven ljusets
      barn.»  Detta talade Jesus och gick sedan bort och dolde sig för
      dem.
 37.  Men fastän han hade gjort så många tecken inför dem, trodde de
      icke på honom.
 38.  Ty det ordet skulle fullbordas, som profeten Esaias säger:
        »Herre, vem trodde, vad som predikades för oss,
        och för vem var Herrens arm uppenbar?»
 39.  Alltså kunde de icke tro; Esaias säger ju ytterligare:
 40.    »Han har förblindat deras ögon
        och förstockat deras hjärtan,
        så att de icke kunna se med sina ögon
        eller förstå med sina hjärtan
        och omvända sig och bliva helade av mig.»
 41.  Detta kunde Esaias säga, eftersom han hade sett hans härlighet,
      när han talade med honom.  --
 42.  Dock funnos jämväl bland rådsherrarna många som trodde på honom;
      men för fariséernas skulle ville de icke bekänna det, för att de
      icke skulle bliva utstötta ur synagogan.
 43.  Ty de skattade högre att bliva ärade av människor än att bliva
      ärade av Gud.

 44.  Men Jesus sade med hög röst: »Den som tror på mig, han tror icke
      på mig, utan på honom som har sänt mig.
 45.  Och den som ser mig, han ser honom som har sänt mig.
 46.  Såsom ett ljus har jag kommit i världen, för att ingen av dem
      som tro på mig skall förbliva i mörkret.
 47.  Om någon hör mina ord, men icke håller dem, så dömer icke jag
      honom; ty jag har icke kommit för att döma världen, utan för att
      frälsa världen.
 48.  Den som förkastar mig och icke tager emot mina ord, han har dock
      en domare över sig; det ord som jag har talat, det skall döma
      honom på den yttersta dagen.
 49.  Ty jag har icke talat av mig själv, utan Fadern, som har sänt
      mig, han har bjudit mig vad jag skall säga, och vad jag skall
      tala.
 50.  Och jag vet att hans bud är evigt liv; därför, vad jag talar,
      det talar jag såsom Fadern har sagt mig.»

[1]  Se Silverpenning i Ordförkl.
[2]  Se Messias i Ordförkl.
*43/13 Evangelium enligt Johannes, 13 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 13 Kapitlet

                Jesus håller sin sista måltid med sina
               lärjungar, tvår deras fötter, giver till
                  känna vem som skall förråda honom,
                begynner sitt avskedstal, talar därvid
                om sitt förhärligande, giver ett nytt
                 bud, förutsäger Petrus' förnekelse.

  1.  Före påskhögtiden hände sig detta.  Jesus visste att stunden var
      kommen för honom att gå bort ifrån denna världen till Fadern;
      och såsom han allt hittills hade älskat sina egna här i världen,
      så gav han dem nu ett yttersta bevis på sin kärlek.
  2.  De höllo nu aftonmåltid, och djävulen hade redan ingivit Judas
      Iskariot, Simons son, i hjärtat att förråda Jesus.
  3.  Och Jesus visste att Fadern hade givit allt i hans händer, och
      att han hade gått ut från Gud och skulle gå till Gud.
  4.  Men han stod upp från måltiden och lade av sig överklädnaden och
      tog en linneduk och band den om sig.
  5.  Sedan slog han vatten i ett bäcken och begynte två lärjungarnas
      fötter och torkade dem med linneduken som han hade bundit om
      sig.
  6.  Så kom han till Simon Petrus.  Denne sade då till honom: »Herre,
      skulle du två mina fötter?»
  7.  Jesus svarade och sade till honom: »Vad jag gör förstår du icke
      nu, men framdeles skall du fatta det.»
  8.  Petrus sade till honom: »Aldrig någonsin skall du två mina
      fötter!»  Jesus svarade honom: »Om jag icke tvår dig, så har du
      ingen del med mig.»
  9.  Då sade Simon Petrus till honom: »Herre, icke allenast mina
      fötter, utan ock händer och huvud!»
 10.  Jesus svarade honom: »Den som är helt tvagen, han behöver
      allenast två fötterna; han är ju i övrigt hel och hållen ren.  Så
      ären ock I rena -- dock icke alla.»
 11.  Han visste nämligen vem det var som skulle förråda honom; därför
      sade han att de icke alla voro rena.

 12.  Sedan han nu hade tvagit deras fötter och tagit på sig
      överklädnaden och åter lagt sig ned vid bordet, sade han till
      dem:
        »Förstån I vad jag har gjort med eder?
 13.  I kallen mig 'Mästare' och 'Herre', och I säger rätt, ty jag är
      så.
 14.  Har nu jag, eder Herre och Mästare, tvagit edra fötter, så ären
      ock I pliktiga att två varandras fötter.
 15.  Jag har ju givit eder ett föredöme, för att I skolen göra såsom
      jag har gjort mot eder.
 16.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Tjänaren är icke förmer
      än sin herre, ej heller sändebudet förmer än den som har sänt
      honom.
 17.  Då I veten detta, saliga ären I, om I ock gören det.
 18.  Jag talar icke om eder alla; jag vet vilka jag har utvalt.  Men
      detta skriftens ord skulle ju fullbordas:
        'Den som åt mitt bröd,
        han lyfte mot mig sin häl.'
 19.  Redan nu, förrän det sker, säger jag eder det, för att I, när
      det har skett, skolen tro att jag är den jag är.
 20.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Den som tager emot den
      jag sänder, han tager emot mig; och den som tager emot mig, han
      tager emot honom som har sänt mig.»

 21.  När Jesus hade sagt detta, blev han upprörd i sin ande och
      betygade och sade: »Sannerligen, sannerligen säger jag eder: En
      av eder skall förråda mig.»
 22.  Då sågo lärjungarna på varandra och undrade vilken han talade
      om.
 23.  Nu var där bland lärjungarna en som låg till bords invid Jesu
      bröst, den lärjunge som Jesus älskade.
 24.  Åt denne gav då Simon Petrus ett tecken och sade till honom:
      »Säg vilken det är som han talar om.»
 25.  Han lutade sig då mot Jesu bröst och frågade honom: »Herre,
      vilken är det?»
 26.  Då svarade Jesus: »Det är den åt vilken jag räcker brödstycket
      som jag nu doppar.»  Därvid doppade han brödstycket och räckte
      det åt Judas, Simon Iskariots son.
 27.  Då, när denne hade tagit emot brödstycket, for Satan in i
      honom.  Och Jesus sade till honom: »Gör snart vad du gör.»
 28.  Men ingen av dem som lågo där till bords förstod varför han sade
      detta till honom.
 29.  Ty eftersom Judas hade penningpungen om hand, menade några att
      Jesus hade velat säga till honom: »Köp vad vi behöva till
      högtiden», eller ock att han hade tillsagt honom att giva något
      åt de fattiga.
 30.  Då han nu hade tagit emot brödstycket, gick han strax ut; och
      det var natt.

 31.  Och när han hade gått ut, sade Jesus:
        »Nu är Människosonen förhärligad,
        och Gud är förhärligad i honom.
 32.  Är nu Gud förhärligad i honom, så skall ock Gud förhärliga honom
      i sig själv, och han skall snart förhärliga honom.
 33.  Kära barn, allenast en liten tid är jag ännu hos eder; I skolen
      sedan söka efter mig, men det som jag sade till judarna: 'Dit
      jag går, dit kunnen I icke komma', detsamma säger jag nu ock
      till eder.
 34.  Ett nytt bud giver jag eder, att I skolen älska varandra; ja,
      såsom jag har älskat eder, så skolen ock I älska varandra.
 35.  Om I haven kärlek inbördes, så skola alla därav förstå att I
      ären mina lärjungar.»
 36.  Då frågade Simon Petrus honom: »Herre, vart går du?»  Jesus
      svarade: »Dit jag går, dit kan du icke nu följa mig; men
      framdeles skall du följa mig.»
 37.  Petrus sade till honom: »Herre, varför kan jag icke följa dig
      nu?  Mitt liv vill jag giva för dig.»
 38.  Jesus svarade: »Ditt liv vill du giva för mig?  Sannerligen,
      sannerligen säger jag dig: Hanen skall icke gala, förrän du tre
      gånger har förnekat mig.»
*43/14 Evangelium enligt Johannes, 14 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 14 Kapitlet

                Fortsättning av Jesu avskedstal: Hans
                 förestående bortgång; hans enhet med
                  Fadern; hans löfte om den kommande
                              Hjälparen.

  1.  »Edra hjärtan vare icke oroliga.  Tron på Gud; tron ock på mig.
  2.  I min Faders hus äro många boningar; om så icke voro, skulle jag
      nu säga eder att jag går bort för att bereda eder rum.
  3.  Och om jag än går bort för att bereda eder rum, så skall jag
      dock komma igen och taga eder till mig; ty jag vill att där jag
      är, där skolen I ock vara.
  4.  Och vägen som leder dit jag går, den veten I.»
  5.  Tomas sade till honom: »Herre, vi veta icke vart du går; huru
      kunna vi då veta vägen?»
  6.  Jesus svarade honom: »Jag är vägen och sanningen och livet;
      ingen kommer till Fadern utom genom mig.
  7.  Haden I känt mig, så haden I ock känt min Fader; nu kännen I
      honom och haven sett honom.»
  8.  Filippus sade till honom: »Herre, låt oss se Fadern, så hava vi
      nog.»
  9.  Jesus svarade honom: »Så lång tid har jag varit hos eder, och du
      har icke lärt känna mig, Filippus?  Den som har sett mig, han har
      sett Fadern.  Huru kan du då säga: 'Låt oss se Fadern'?
 10.  Tror du icke att jag är i Fadern, och att Fadern är i mig?  De
      ord jag talar till eder talar jag icke av mig själv.  Och
      gärningarna, dem gör Fadern, som bor i mig; de äro hans verk.
 11.  Tron mig; jag är i Fadern, och Fadern i mig.  Varom icke, så
      tron för själva gärningarnas skull.
 12.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: Den som tror på mig,
      han skall ock själv göra de gärningar som jag gör; och ännu
      större än dessa skall han göra.  Ty jag går till Fadern,
 13.  och vadhelst I bedjen om i mitt namn, det skall jag göra, på det
      att Fadern må bliva förhärligad i Sonen.
 14.  Ja, om I bedjen om något i mitt namn, så skall jag göra det.

 15.  Älsken I mig, så hållen I mina bud,
 16.  och jag skall bedja Fadern, och han skall giva eder en annan
      Hjälpare, som för alltid skall vara hos eder:
 17.  sanningens Ande, som världen icke kan taga emot, ty hon ser
      honom icke och känner honom icke.  Men I kännen honom, ty han bor
      hos eder och skall vara i eder.
 18.  Jag skall icke lämna eder faderlösa; jag skall komma till eder.
 19.  Ännu en liten tid, och världen ser mig icke mer, men I sen
      mig.  Ty jag lever; I skolen ock leva.
 20.  På den dagen skolen I förstå att jag är i min Fader, och att I
      ären i mig, och att jag är i eder.
 21.  Den som har mina bud och håller dem, han är den som älskar mig;
      och den som älskar mig, han skall bliva älskad av min Fader, och
      jag skall älska honom och jag skall uppenbara mig för honom.»
 22.  Judas -- icke han som kallades Iskariot -- sade då till honom:
      »Herre, varav kommer det att du tänker uppenbara dig för oss,
      men icke för världen?»
 23.  Jesus svarade och sade till honom: »Om någon älskar mig, så
      håller han mitt ord; och min Fader skall älska honom, och vi
      skola komma till honom och taga vår boning hos honom.
 24.  Den som icke älskar mig, han håller icke mina ord; och likväl är
      det ord som I hören icke mitt, utan Faderns, som har sänt mig.
 25.  Detta har jag talat till eder, medan jag ännu är kvar hos eder.
 26.  Men Hjälparen, den helige Ande, som Fadern skall sända i mitt
      namn, han skall lära eder allt och påminna eder om allt vad jag
      har sagt eder.
 27.  Frid lämnar jag efter mig åt eder, min frid giver jag eder; icke
      giver jag eder den såsom världen giver.  Edra hjärtan vare icke
      oroliga eller försagda.
 28.  I hörden att jag sade till eder: 'Jag går bort, men jag kommer
      åter till eder.'  Om I älskaden mig, så skullen I ju glädjas
      över att jag går bort till Fadern, ty Fadern är större än jag.
 29.  Och nu har jag sagt eder det, förrän det sker, på det att I mån
      tro, när det har skett.
 30.  Härefter talar jag icke mycket med eder, ty denna världens
      furste kommer.  I mig finnes intet som hör honom till;
 31.  men detta sker, för att världen skall förstå att jag älskar
      Fadern och gör såsom Fadern har bjudit mig.  Stån upp, låt oss gå
      härifrån.»
*43/15 Evangelium enligt Johannes, 15 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 15 Kapitlet

                   Fortsättning av Jesu avskedstal:
                   Vinträdet och grenarna; budet om
                inbördes kärlek; världens hat; Andens
                             vittnesbörd.

  1.  »Jag är det sanna vinträdet, och min Fader är vingårdsmannen.
  2.  Var gren i mig, som icke bär frukt, den tager han bort; och var
      och en som bär frukt, den rensar han, för att den skall bära mer
      frukt.
  3.  I ären redan nu rena, i kraft av det ord som jag har talat till
      eder.
  4.  Förbliven i mig, så förbliver ock jag i eder.  Såsom grenen icke
      kan bära frukt av sig själv, utan allenast om den förbliver i
      vinträdet, så kunnen I det ej heller, om I icke förbliven i mig.
  5.  Jag är vinträdet, I ären grenarna.  Om någon förbliver i mig, och
      jag i honom, så bär han mycken frukt; ty mig förutan kunnen I
      intet göra.
  6.  Om någon icke förbliver i mig, så kastas han ut såsom en
      avbruten gren och förtorkas; och man samlar tillhopa sådana
      grenar och kastar dem i elden, och de brännas upp.
  7.  Om I förbliven i mig, och mina ord förbliva i eder, så mån I
      bedja om vadhelst I viljen, och det skall vederfaras eder.
  8.  Därigenom bliver min Fader förhärligad, att i bären mycken frukt
      och bliven mina lärjungar.
  9.  Såsom Fadern har älskat mig, så har ock jag älskat eder;
      förbliven i min kärlek.
 10.  Om I hållen mina bud, så förbliven I i min kärlek, likasom jag
      har hållit min Faders bud och förbliver i hans kärlek.
 11.  Detta har jag talat till eder, för att min glädje skall bo i
      eder, och för att eder glädje skall bliva fullkomlig.

 12.  Detta är mitt bud, att I skolen älska varandra, såsom jag har
      älskat eder.
 13.  Ingen har större kärlek, än att han giver sitt liv för sina
      vänner.
 14.  I ären mina vänner, om I gören vad jag bjuder eder.
 15.  Jag kallar eder nu icke längre tjänare, ty tjänaren får icke
      veta vad hans herre gör; vänner kallar jag eder, ty allt vad jag
      har hört av min Fader har jag kungjort för eder.
 16.  I haven icke utvalt mig, utan jag har utvalt eder; och jag har
      bestämt om eder att I skolen gå åstad och bära frukt, sådan
      frukt som bliver beståndande, på det att Fadern må giva eder
      vadhelst I bedjen honom om i mitt namn.
 17.  Ja, det bjuder jag eder, att I skolen älska varandra.

 18.  Om världen hatar eder, så betänken att hon har hatat mig förr än
      eder.
 19.  Voren I av världen, så älskade ju världen vad henne tillhörde;
      men eftersom I icke ären av världen, utan av mig haven blivit
      utvalda och tagna ut ur världen, därför hatar världen eder.
 20.  Kommen ihåg det ord som jag sade till eder: 'Tjänaren är icke
      förmer än sin herre.'  Hava de förföljt mig, så skola de ock
      förfölja eder; hava de hållit mitt ord, så skola de ock hålla
      edert.
 21.  Men allt detta skola de göra mot eder för mitt namns skull,
      eftersom de icke känna honom som har sänt mig.
 22.  Hade jag icke kommit och talat till dem, så skulle de icke hava
      haft synd; men nu hava de ingen ursäkt för sin synd.
 23.  Den som hatar mig, han hatar ock min Fader.
 24.  Hade jag icke bland dem gjort sådana gärningar, som ingen annan
      har gjort, så skulle de icke hava haft synd; men nu hava de sett
      dem, och hava likväl hatat både mig och min Fader.
 25.  Men det ordet skulle ju fullbordas, som är skrivet i deras lag:
      'De hava hatat mig utan sak.'

 26.  Dock, när Hjälparen kommer, som jag skall sända eder ifrån
      Fadern, sanningens Ande, som utgår ifrån Fadern, då skall han
      vittna om mig.
 27.  Också I kunnen vittna, eftersom I haven varit med mig från
      begynnelsen.»
*43/16 Evangelium enligt Johannes, 16 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 16 Kapitlet

               Slutet av Jesu avskedstal: Förutsägelse
                  om förföljelser; Andens verk; Jesu
               förestående bortgång och hans återkomst.

  1.  »Detta har jag talat till eder, för att I icke skolen komma på
      fall.
  2.  Man skall utstöta eder ur synagogorna; ja, den tid kommer, då
      vemhelst som dräper eder skall mena sig därmed förrätta
      offertjänst åt Gud.
  3.  Och så skola de göra, därför att de icke hava lärt känna Fadern,
      ej heller mig.
  4.  Men detta har jag talat till eder, för att I, när den tiden är
      inne, skolen komma ihåg att jag har sagt eder det.  Jag sade eder
      det icke från begynnelsen, ty jag var ju hos eder.

  5.  Och nu går jag bort till honom som har sänt mig; och ingen av
      eder frågar mig vart jag går.
  6.  Men edra hjärtan äro uppfyllda av bedrövelse, därför att jag har
      sagt eder detta.
  7.  Dock säger jag eder sanningen: Det är nyttigt för eder att jag
      går bort, ty om jag icke ginge bort, så komme icke Hjälparen
      till eder; men då jag nu går bort, skall jag sända honom till
      eder.
  8.  Och när han kommer, skall han låta världen få veta sanningen i
      fråga om synd och rättfärdighet och dom:
  9.  i fråga om synd, ty de tro icke på mig;
 10.  i fråga om rättfärdighet, ty jag går till Fadern, och I sen mig
      icke mer;
 11.  i fråga om dom, ty denna världens furste är nu dömd.
 12.  Jag hade ännu mycket att säga eder, men I kunnen icke nu bära
      det.
 13.  Men när han kommer, som är sanningens Ande, då skall han leda
      eder fram till hela sanningen.  Ty han skall icke tala av sig
      själv, utan vad han hör, allt det skall han tala; och han skall
      förkunna för eder vad komma skall.
 14.  Han skall förhärliga mig, ty av mitt skall han taga och skall
      förkunna det för eder.
 15.  Allt vad Fadern har, det är mitt; därför sade jag att han skall
      taga av mitt och förkunna det för eder.

 16.  En liten tid, och I sen mig icke mer; och åter en liten tid, och
      I fån se mig[1].»
 17.  Då sade några av hans lärjungar till varandra: »Vad är detta som
      han säger till oss: 'En liten tid, och I sen mig icke; och åter
      en liten tid, och I fån se mig', så ock: 'Jag går till Fadern'?»
 18.  De sade alltså: »Vad är detta som han säger: 'En liten tid'?  Vi
      förstå icke vad han talar.»
 19.  Då märkte Jesus att de ville fråga honom, och han sade till dem:
      »I talen med varandra om detta som jag sade: 'En liten tid, och
      I sen mig icke; och åter en liten tid, och I fån se mig.'
 20.  Sannerligen, sannerligen säger jag eder: I skolen bliva
      bedrövade, men eder bedrövelse skall vändas i glädje.
 21.  När en kvinna föder barn, har hon bedrövelse, ty hennes stund är
      kommen; men när hon har fött barnet, kommer hon icke mer ihåg
      sin vedermöda, ty hon gläder sig över att en människa är född
      till världen.
 22.  Så haven ock I nu bedrövelse; men jag skall se eder åter, och då
      skola edra hjärtan glädja sig, och ingen skall taga eder glädje
      ifrån eder.
 23.  Och på den dagen skolen I icke fråga mig om något.  Sannerligen,
      sannerligen säger jag eder: Vad I bedjen Fadern om, det skall
      han giva eder i mitt namn.
 24.  Hittills haven I icke bett om något i mitt namn; bedjen, och I
      skolen få, för att eder glädje skall bliva fullkomlig.
 25.  Detta har jag talat till eder i förtäckta ord; den tid kommer,
      då jag icke mer skall tala till eder i förtäckta ord, utan öppet
      förkunna för eder om Fadern.
 26.  På den dagen skolen I bedja i mitt namn.  Och jag säger eder icke
      att jag skall bedja Fadern för eder,
 27.  ty Fadern själv älskar eder, eftersom I haven älskat mig och
      haven trott att jag är utgången från Gud.
 28.  Ja, jag har gått ut ifrån Fadern och har kommit i världen; åter
      lämnar jag världen och går till Fadern.»

 29.  Då sade hans lärjungar: »Se, nu talar du öppet och brukar inga
      förtäckta ord.
 30.  Nu veta vi att du vet allt, och att det icke är behövligt för
      dig att man frågar dig; därför tro vi att du är utgången från
      Gud.»
 31.  Jesus svarade dem: »Nu tron I?
 32.  Se, den stund kommer, ja, den är redan kommen, så I skolen
      förskingras, var och en åt sitt håll, och lämna mig
      allena.  Dock, jag är icke allena, ty Fadern är med mig.
 33.  Detta har jag talat till eder, för att I skolen hava frid i
      mig.  I världen liden i betryck; men varen vid gott mod, jag har
      övervunnit världen.»

[1]  ty jag går till Fadern.
*43/17 Evangelium enligt Johannes, 17 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 17 Kapitlet

                 Jesus beder för sig själv, för sina
                lärjungar och för alla dem som tro på
                                honom.

  1.  Sedan Jesus hade talat detta, lyfte han upp sina ögon mot
      himmelen och sade: »Fader, stunden är kommen; förhärliga din
      Son, på det att din Son må förhärliga dig,
  2.  eftersom du har givit honom makt över allt kött, för att han
      skall giva evigt liv åt alla dem som du har givit åt honom.
  3.  Och detta är evigt liv, att de känna dig, den enda sanne Guden,
      och den du har sänt, Jesus Kristus.
  4.  Jag har förhärligat dig på jorden, genom att fullborda det verk
      som du har givit mig att utföra.
  5.  Och nu, Fader, förhärliga du mig hos dig själv, med den
      härlighet som jag hade hos dig, förrän världen var till.
  6.  Jag har uppenbarat ditt namn för de människor som du har tagit
      ut ur världen och givit åt mig.  De voro dina, och du har givit
      dem åt mig, och de hava hållit ditt ord.
  7.  Nu hava de förstått att allt vad du har givit åt mig, det kommer
      från dig.
  8.  Ty de ord som du har givit åt mig har jag givit åt dem: och de
      hava tagit emot dem och hava i sanning förstått att jag är
      utgången från dig, och de tro att du har sänt mig.

  9.  Jag beder för dem; det är icke för världen jag beder, utan för
      dem som du har givit åt mig, ty de äro dina
 10.  -- såsom allt mitt är ditt, och ditt är mitt -- och jag är
      förhärligad i dem.
 11.  Jag är nu icke längre kvar i världen, men de äro kvar i världen,
      när jag går till dig.  Helige Fader, bevara dem i ditt namn --
      det som du har förtrott åt mig -- för att de må vara ett,
      likasom vi äro ett.
 12.  Medan jag var hos dem, bevarade jag dem i ditt namn, det som du
      har förtrott åt mig; jag vakade över dem, och ingen av dem gick
      i fördärvet, ingen utom fördärvets man, ty skriften skulle ju
      fullbordas.
 13.  Nu går jag till tid; dock talar jag detta, medan jag ännu är här
      i världen, för att de skola hava min glädje fullkomlig i sig.
 14.  Jag har givit dem ditt ord; och världen har hatat dem, eftersom
      de icke äro av världen, likasom icke heller jag är av världen.
 15.  Jag beder icke att du skall taga dem bort ur världen, utan att
      du skall bevara dem från det onda.
 16.  De äro icke av världen, likasom icke heller jag är av världen.
 17.  Helga dem i sanningen; ditt ord är sanning.
 18.  Såsom du har sänt mig i världen, så har ock jag sänt dem i
      världen.
 19.  Och jag helgar mig till ett offer för dem, på det att ock de må
      vara i sanning helgade.

 20.  Men icke för dessa allenast beder jag, utan ock för dem som
      genom deras ord komma till tro på mig;
 21.  jag beder att de alla må vara ett, och att, såsom du, Fader, är
      i mig, och jag i dig, också de må vara i oss, för att världen
      skall tro att du har sänt mig.
 22.  Och den härlighet som du har givit mig, den har jag givit åt
      dem, för att de skola vara ett, såsom vi äro ett
 23.  -- jag i dem, och du i mig -- ja, för att de skola vara
      fullkomligt förenade till ett, så att världen kan förstå att du
      har sänt mig, och att du har älskat dem, såsom du har älskat
      mig.
 24.  Fader, jag vill att där jag är, där skola ock de som du har
      givit mig vara med mig, så att de få se min härlighet, som du
      har givit mig; ty du har älskat mig före världens begynnelse.
 25.  Rättfärdige Fader, världen har icke lärt känna dig, men jag
      känner dig, och dessa hava förstått att du har sänt mig.
 26.  Och jag har kungjort för dem ditt namn och skall kungöra det, på
      det att den kärlek, som du har älskat mig med, må vara i dem,
      och jag i dem.»
*43/18 Evangelium enligt Johannes, 18 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 18 Kapitlet

                   Jesus förrådes av Judas, gripes,
                   förhöres inför översteprästerna,
               förnekas av Petrus, föres inför Pilatus.

  1.  När Jesus hade sagt detta, begav han sig med sina lärjungar
      därifrån och gick över bäcken Kidron till andra sidan.  Där var
      en örtagård, och i den gick han in med sina lärjungar.
  2.  Men också Judas, han som förrådde honom, kände till det stället,
      ty där hade Jesus och hans lärjungar ofta kommit tillsammans.
  3.  Och Judas tog nu med sig den romerska vakten, så ock några av
      översteprästernas och fariséernas tjänare, och kom dit med bloss
      och lyktor och vapen.
  4.  Och Jesus, som visste allt vad som skulle övergå honom, gick
      fram och sade till dem: »Vem söken I?»
  5.  De svarade honom: »Jesus från Nasaret.»  Jesus sade till dem:
      »Det är jag.»  Och Judas, förrädaren, stod också där ibland dem.
  6.  När Jesus nu sade till dem: »Det är jag», veko de tillbaka och
      föllo till marken.
  7.  Åter frågade han dem då: »Vem söken I?»  De svarade: »Jesus från
      Nasaret.»
  8.  Jesus sade: »Jag har sagt eder att det är jag; om det alltså är
      mig I söken, så låten dessa gå.»
  9.  Ty det ordet skulle fullbordas, som han hade sagt: »Av dem som
      du har givit mig har jag icke förlorat någon.»
 10.  Och Simon Petrus, som hade ett svärd, drog ut det och högg till
      översteprästens tjänare och högg så av honom högra örat; och
      tjänarens namn var Malkus.
 11.  Då sade Jesus till Petrus: »Stick ditt svärd i skidan.  Skulle
      jag icke dricka den kalk som min Fader har givit mig?»

 12.  Den romerska vakten med sin överste och de judiska rättstjänarna
      grepo då Jesus och bundo honom
 13.  och förde honom bort, först till Hannas; denne var nämligen
      svärfader till Kaifas, som var överstepräst det året.
 14.  Och det var Kaifas som under rådplägningen hade sagt till
      judarna, att det vore bäst om en man finge dö för folket.
 15.  Och Simon Petrus jämte en annan lärjunge följde efter Jesus.  Den
      lärjungen var bekant med översteprästen och gick med Jesus in på
      översteprästens gård;
 16.  men Petrus stod utanför vid porten.  Den andre lärjungen, den som
      var bekant med översteprästen, gick då ut och talade med
      portvakterskan och fick så föra Petrus ditin.
 17.  Tjänstekvinnan som vaktade porten sade därvid till Petrus: »Är
      icke också du en av den mannens lärjungar?»  Han svarade: »Nej,
      det är jag icke.»

 18.  Men tjänarna och rättsbetjänterna hade gjort upp en koleld, ty
      det var kallt, och de stodo där och värmde sig; bland dem stod
      också Petrus och värmde sig.
 19.  Översteprästen frågade nu Jesus om hans lärjungar och om hans
      lära.
 20.  Jesus svarade honom: »Jag har öppet talat för världen, jag har
      alltid undervisat i synagogan eller i helgedomen, på ställen där
      alla judar komma tillsammans; hemligen har jag intet talat.
 21.  Varför frågar du då mig?  Dem som hava hört mig må du fråga om
      vad jag har talat till dem.  De veta ju vad jag har sagt.»
 22.  När Jesus sade detta, gav honom en av rättstjänarna, som stod
      där bredvid, ett slag på kinden och sade: »Skall du så svara
      översteprästen?»
 23.  Jesus svarade honom: »Har jag talat orätt, så bevisa att det var
      orätt; men har jag talat rätt, varför slår du mig då?»
 24.  Och Hannas sände honom bunden till översteprästen Kaifas.

 25.  Men Simon Petrus stod och värmde sig.  Då sade de till honom: »Är
      icke också du en av hans lärjungar?»  Han nekade och sade: »Det
      är jag icke.»
 26.  Då sade en av översteprästens tjänare, en frände till den som
      Petrus hade huggit örat av: »Såg jag icke själv att du var med
      honom i örtagården?»
 27.  Då nekade Petrus åter.  Och i detsamma gol hanen.

 28.  Sedan förde de Jesus från Kaifas till pretoriet; och det var nu
      morgon.  Men själva gingo de icke in i pretoriet, för att de icke
      skulle bliva orenade, utan skulle kunna äta påskalammet.
 29.  Då gick Pilatus ut till dem och sade: »Vad haven I för
      anklagelse att frambära mot denne man?»
 30.  De svarade och sade till honom: »Vore han icke en
      illgärningsman, så hade vi icke överlämnat honom åt dig.»
 31.  Då sade Pilatus till dem: »Tagen I honom, och dömen honom efter
      eder lag.»  Judarna svarade honom: »För oss är det icke lovligt
      att avliva någon.»
 32.  Ty Jesu ord skulle fullbordas, det som han hade sagt för att
      giva till känna på vad sätt han skulle dö.
 33.  Pilatus gick åter in i pretoriet och kallade Jesus till sig och
      sade till honom: »Är du judarnas konung?»
 34.  Jesus svarade: »Säger du detta av dig själv, eller hava andra
      sagt dig det om mig?»
 35.  Pilatus svarade: »Jag är väl icke en jude!  Ditt eget folk och
      översteprästerna hava överlämnat dig åt mig.  Vad har du gjort?»
 36.  Jesus svarade: »Mitt rike är icke av denna världen.  Om mitt rike
      vore av denna världen, så hade väl mina tjänare kämpat för att
      jag icke skulle bliva överlämnad åt judarna.  Men nu är mitt rike
      icke av denna världen.»
 37.  Så sade Pilatus till honom: »Så är du dock en konung?»  Jesus
      svarade: »Du säger det själv, att jag är en konung.  Ja, därtill
      är jag född, och därtill har jag kommit i världen, att jag skall
      vittna för sanningen.  Var och en som är av sanningen, han hör
      min röst.»
 38.  Pilatus sade till honom: »Vad är sanning?»  När han hade sagt
      detta, gick han åter ut till judarna och sade till dem: »Jag
      finner honom icke skyldig till något brott.
 39.  Nu är det en sedvänja hos eder, att jag vid påsken skall giva
      eder en fånge lös.  Viljen I då att jag skall giva eder 'judarnas
      konung' lös?»
 40.  Då skriade de åter och sade: »Icke honom, utan Barabbas.»  Men
      Barabbas var en rövare.
*43/19 Evangelium enligt Johannes, 19 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 19 Kapitlet

                   Jesus gisslas, begabbas, dömes,
                korsfästes, uppgiver andan, begraves.

  1.  Så tog då Pilatus Jesus och lät gissla honom.
  2.  Och krigsmännen vredo samman en krona av törnen och satte den på
      hans huvud och klädde på honom en purpurfärgad mantel.
  3.  Sedan trädde de fram till honom och sade: »Hell dig, du judarnas
      konung!»  och slogo honom på kinden.
  4.  Åter gick Pilatus ut och sade till folket: »Se, jag vill föra
      honom ut till eder, på det att I mån förstå att jag icke finner
      honom skyldig till något brott.»
  5.  Och Jesus kom då ut, klädd i törnekronan och den purpurfärgade
      manteln.  Och han sade till dem: »Se mannen!»
  6.  Då nu översteprästerna och rättstjänarna fingo se honom, skriade
      de: »Korsfäst!  Korsfäst!»  Pilatus sade till dem: »Tagen I
      honom, och korsfästen honom; jag finner honom icke skyldig till
      något brott.»
  7.  Judarna svarade honom: »Vi hava själva en lag, och efter den
      lagen måste han dö, ty han har gjort sig till Guds Son.»
  8.  När Pilatus hörde dem tala så, blev hans fruktan ännu större.
  9.  Och han gick åter in i pretoriet och frågade Jesus: »Varifrån är
      du?»  Men Jesus gav honom intet svar.
 10.  Då sade Pilatus till honom: »Svarar du mig icke?  Vet du då icke
      att jag har makt att giva dig lös och makt att korsfästa dig?»
 11.  Jesus svarade honom: »Du hade alls ingen makt över mig, om den
      icke vore dig given ovanifrån.  Därför har den större synd, som
      har överlämnat mig åt dig.»
 12.  Från den stunden sökte Pilatus efter någon utväg att giva honom
      lös.  Men judarna ropade och sade: »Giver du honom lös, så är du
      icke kejsarens vän.  Vemhelst som gör sig till konung, han sätter
      sig upp mot kejsaren.»
 13.  När Pilatus hörde de orden, lät han föra ut Jesus och satte sig
      på domarsätet, på en plats som kallades Litostroton, på
      hebreiska Gabbata.
 14.  Och det var tillredelsedagen före påsken, vid sjätte timmen.  Och
      han sade till judarna: »Se här är eder konung!»
 15.  Då skriade de: »Bort med honom!  Bort med honom!  Korsfäst
      honom!»  Pilatus sade till dem: »Skall jag korsfästa eder
      konung?»  Översteprästerna svarade: »Vi hava ingen annan konung
      än kejsaren.»
 16.  Då gjorde han dem till viljes och bjöd att han skulle
      korsfästas.

      Och de togo Jesus med sig.
 17.  Och han bar själv sitt kors och kom så ut till det ställe som
      kallades Huvudskalleplatsen, på hebreiska Golgata.
 18.  Där korsfäste de honom, och med honom två andra, en på vardera
      sidan, och Jesus i mitten.
 19.  Men Pilatus lät ock göra en överskrift och sätta upp den på
      korset; och den lydde så: »Jesus från Nasaret, judarnas konung.»
 20.  Den överskriften läste många av judarna, ty det ställe där Jesus
      var korsfäst låg nära staden: och den var avfattad på hebreiska,
      på latin och på grekiska.
 21.  Då sade judarnas överstepräster till Pilatus: »Skriv icke:
      'Judarnas konung', utan skriv att han har sagt sig vara judarnas
      konung.»
 22.  Pilatus svarade: »Vad jag har skrivit, det har jag skrivit.»
 23.  Då nu krigsmännen hade korsfäst Jesus, togo de hans kläder och
      delade dem i fyra delar, en del åt var krigsman.  Också
      livklädnaden togo de.  Men livklädnaden hade inga sömmar, utan
      var vävd i ett stycke, uppifrån och alltigenom.
 24.  Därför sade de till varandra: »Låt oss icke skära sönder den,
      utan kasta lott om vilken den skall tillhöra.»  Ty skriftens ord
      skulle fullbordas: »De delade mina kläder mellan sig och kastade
      lott om min klädnad.»  Så gjorde nu krigsmännen.

 25.  Men vid Jesu kors stodo hans moder och hans moders syster,
      Maria, Klopas' hustru, och Maria från Magdala.
 26.  När Jesus nu fick se sin moder och bredvid henne den lärjunge
      som han älskade, sade han till sin moder: »Moder, se din son.»
 27.  Sedan sade han till lärjungen: »Se din moder.»  Och från den
      stunden tog lärjungen henne hem till sig.
 28.  Eftersom nu Jesus visste att allt annat redan var fullbordat,
      sade han därefter, då ju skriften skulle i allt uppfyllas: »Jag
      törstar.»
 29.  Där stod då en kärl som var fullt av ättikvin.  Med det vinet
      fyllde de en svamp, som de satte på en isopsstängel och förde
      till hans mun.
 30.  Och när Jesus hade tagit emot vinet, sade han: »Det är
      fullbordat.»  Sedan böjde han ned huvudet och gav upp andan.

 31.  Men eftersom det var tillredelsedag och judarna icke ville att
      kropparna skulle bliva kvar på korset över sabbaten (det var
      nämligen en stor sabbatsdag), bådo de Pilatus att han skulle
      låta sönderslå de korsfästas ben och taga bort kropparna.
 32.  Så kommo då krigsmännen och slogo sönder den förstes ben och
      sedan den andres som var korsfäst med honom.
 33.  När de därefter kommo till Jesus och sågo honom redan vara död,
      slogo de icke sönder hans ben;
 34.  men en av krigsmännen stack upp han sida med ett spjut, och
      strax kom därifrån ut blod och vatten.
 35.  Och den som har sett detta, han har vittnat därom, för att ock I
      skolen tro; och hans vittnesbörd är sant, och han vet att han
      talar sanning.
 36.  Ty detta skedde, för att skriftens ord skulle fullbordas: »Intet
      ben skall sönderslås på honom.»
 37.  Och åter ett annat skriftens ord lyder så:
        »De skola se upp till honom
        som de hava stungit.»

 38.  Men Josef från Arimatea, som var en Jesu lärjunge -- fastän i
      hemlighet, av fruktan för judarna -- kom därefter och bad
      Pilatus att få taga Jesu kropp; och Pilatus tillstadde honom
      det.  Då gick han åstad och tog hans kropp.
 39.  Och jämväl Nikodemus kom dit, han som första gången hade besökt
      honom om natten; denne förde med sig en blandning av myrra och
      aloe, vid pass hundra skålpund.
 40.  Och de togo Jesu kropp och omlindade den med linnebindlar och
      lade dit de välluktande kryddorna, såsom judarna hava för sed
      vid tillredelse till begravning.
 41.  Men invid det ställe där han hade blivit korsfäst var en
      örtagård, och i örtagården fanns en ny grav, som ännu ingen hade
      varit lagd i.
 42.  Där lade de nu Jesus, eftersom det var judarnas tillredelsedag
      och graven låg nära.
*43/20 Evangelium enligt Johannes, 20 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 20 Kapitlet

                    Jesus uppenbarar sig efter sin
               uppståndelse för Maria från Magdala, för
                  apostlarna och särskilt för Tomas.

  1.  Men på första veckodagen, medan det ännu var mörkt, kom Maria
      från Magdala dit till graven och fick se stenen vara borttagen
      från graven.
  2.  Då skyndade hon därifrån och kom till Simon Petrus och till den
      andre lärjungen, den som Jesus älskade, och sade till dem: »De
      hava tagit Herren bort ur graven, och vi veta icke var de hava
      lagt honom.»
  3.  Då begåvo sig Petrus och den andre lärjungen åstad på väg till
      graven.
  4.  Och de sprungo båda på samma gång; men den andre lärjungen
      sprang fortare än Petrus och kom först fram till graven.
  5.  Och när han lutade sig ditin, så han linnebindlarna ligga där;
      dock gick han icke in.
  6.  Sedan, efter honom, kom ock Simon Petrus dit.  Han gick in i
      graven och fick så se huru bindlarna lågo där,
  7.  och huru duken som hade varit höljd över hans huvud icke låg
      tillsammans med bindlarna, utan för sig själv på ett särskilt
      ställe, hopvecklad.
  8.  Då gick ock den andre lärjungen ditin, han som först hade kommit
      till graven; och han såg och trodde.
  9.  De hade nämligen ännu icke förstått skriftens ord, att han
      skulle uppstå från de döda.
 10.  Och lärjungarna gingo så hem till sitt igen.
 11.  Men Maria stod och grät utanför graven.  Och under det hon grät,
      lutade hon sig in i graven
 12.  och fick då se två änglar i vita kläder sitta där Jesu kropp
      hade legat, den ene vid huvudets plats, den andre vid fötternas.
 13.  Och de sade till henne: »Kvinna, varför gråter du?»  Hon svarade
      dem: »De hava tagit bort min Herre, och jag vet icke var de hava
      lagt honom.»
 14.  Vid det hon sade detta, vände hon sig om och fick se Jesus stå
      där; men hon visste icke att det var Jesus.
 15.  Jesus sade till henne: »Kvinna, varför gråter du?  Vem söker du?»
      Hon trodde att det var örtagårdsmästaren och svarade honom:
      »Herre, om det är du som har burit bort honom, så säg mig var du
      har lagt honom, så att jag kan hämta honom.»
 16.  Jesus sade till henne: »Maria!»  Då vände hon sig om och sade
      till honom på hebreiska: »Rabbuni!» (det betyder mästare).
 17.  Jesus sade till henne: »Rör icke vid mig; jag har ju ännu icke
      farit upp till Fadern.  Men gå till mina bröder, och säg till dem
      att jag far upp till min Fader och eder Fader, till min Gud och
      eder Gud.»
 18.  Maria från Magdala gick då och omtalade för lärjungarna att hon
      hade sett Herren, och att han hade sagt detta till henne.

 19.  På aftonen samma dag, den första veckodagen, medan lärjungarna
      av fruktan för judarna voro samlade inom stängda dörrar, kom
      Jesus och stod mitt ibland dem och sade till dem: »Frid vare med
      eder!»
 20.  Och när han hade sagt detta, visade han dem sina händer och sin
      sida.  Och lärjungarna blevo glada, när de sågo Herren.
 21.  Åter sade Jesus till dem: »Frid vare med eder!  Såsom Fadern har
      sänt mig, så sänder ock jag eder.»
 22.  Och när han hade sagt detta, andades han på dem och sade till
      dem: »Tagen emot helig ande!
 23.  Om I förlåten någon hans synder, så äro de honom förlåtna; och
      om I binden någon i hans synder, så är han bunden i dem.»
 24.  Men Tomas, en av de tolv, han som kallades Didymus, var icke med
      dem, när Jesus kom.
 25.  Då nu de andra lärjungarna sade till honom att de hade sett
      Herren, svarade han dem: »Om jag icke ser hålen efter spikarna i
      hans händer och sticker mitt finger i hålen efter spikarna och
      sticker min hand i hans sida, så kan jag icke tro det.»

 26.  Åtta dagar därefter voro hans lärjungar åter därinne, och Tomas
      var med bland dem.  Då kom Jesus, medan dörrarna voro stängda,
      och stod mitt ibland de, och sade: »Frid vare med eder!»
 27.  Sedan sade han till Tomas: »Räck hit dit finger, se här äro mina
      händer; och räck hit din hand, och stick den i min sida.  Och
      tvivla icke, utan tro.»
 28.  Tomas svarade och sade till honom: »Min Herre och min Gud!»
 29.  Jesus sade till honom: »Eftersom du har sett mig, tror du?
      Saliga äro de som icke se och dock tro.»

 30.  Ännu många andra tecken, som icke äro uppskrivna i denna bok,
      gjorde Jesus i sina lärjungars åsyn.
 31.  Men dessa hava blivit uppskrivna, för att I skolen tro att Jesus
      är Messias, Guds Son, och för att I genom tron skolen hava liv i
      hans namn.
*43/21 Evangelium enligt Johannes, 21 Kapitlet
               Evangelium enligt Johannes, 21 Kapitlet

                Jesus uppenbarar sig vid Tiberias' sjö
                     för några av sina lärjungar.
                             Efterskrift.

  1.  Därefter uppenbarade sig Jesus åter för lärjungarna, vid
      Tiberias' sjö; och vid den uppenbarelsen gick så till:
  2.  Simon Petrus och Tomas, som kallades Didymus, och Natanael, han
      som var från Kana i Galileen, och Sebedeus' söner voro
      tillsammans, och med dem två andra av hans lärjungar.
  3.  Simon Petrus sade då till dem: »Jag vill gå åstad och fiska.»  De
      sade till honom: »Vi gå också med dig.»  Så begåvo de sig åstad
      och stego i båten.  Men den natten fingo de intet.
  4.  När det sedan hade blivit morgon, stod Jesus där på stranden;
      dock visste lärjungarna icke att det var Jesus.
  5.  Och Jesus sade till dem: »Mina barn, haven I något att äta?»  De
      svarade honom: »Nej.»
  6.  Han sade till dem: »Kasten ut nätet på högra sidan om båten, så
      skolen I få.»  Då kastade de ut; och nu fingo de en så stor hop
      fiskar, att de icke förmådde draga upp nätet.
  7.  Den lärjunge som Jesus älskade sade då till Petrus: »Det är
      Herren.»  När Simon Petrus hörde att det var Herren, tog han på
      sig sin överklädnad -- ty han var oklädd -- och gav sig i sjön.
  8.  Men de andra lärjungarna kommo med båten och drogo efter sig
      nätet med fiskarna; de voro nämligen icke längre från land än
      vid pass två hundra alnar.
  9.  När de sedan hade stigit i land, sågo de glöd ligga där och
      fisk, som låg därpå, och bröd.
 10.  Jesus sade till dem: »Tagen hit av de fiskar som I nu fingen.»
 11.  Då steg Simon Petrus i båten och drog nätet upp på land, och det
      var fullt av stora fiskar, ett hundra femtiotre stycken.  Och
      fastän de voro så många, hade nätet icke gått sönder.
 12.  Därefter sade Jesus till dem: »Kommen hit och äten.»  Och ingen
      av lärjungarna dristade sig att fråga honom vem han var, ty de
      förstodo att det var Herren.
 13.  Jesus gick då fram och tog brödet och gav dem, likaledes ock av
      fiskarna.
 14.  Detta var nu tredje gången som Jesus uppenbarade sig för sina
      lärjungar, sedan han hade uppstått från de döda.
 15.  När de hade ätit, sade Jesus till Simon Petrus: »Simon,
      Johannes' son, älskar du mig mer än dessa göra?»  Han svarade
      honom: »Ja, Herre; du vet att jag har dig kär.»  Då sade han till
      honom: »Föd mina lamm.»
 16.  Åter frågade han honom, för andra gången: »Simon, Johannes' son,
      älskar du mig?»  Han svarade honom: »Ja, Herre; du vet att jag
      har dig kär.»  Då sade han till honom: »Var en herde för mina
      får.»
 17.  För tredje gången frågade han honom: »Simon, Johannes' son, har
      du mig kär?»  Petrus blev bedrövad över att han för tredje gången
      frågade honom: »Har du mig kär?»  Och han svarade honom: »Herre,
      du vet allting; du vet att jag har dig kär.»  Då sade Jesus till
      honom: »Föd mina får.
 18.  Sannerligen, sannerligen säger jag dig: När du var yngre,
      omgjordade du dig själv och gick vart du ville; men när du
      bliver gammal, skall du nödgas sträcka ut dina händer, och en
      annan skall omgjorda dig och föra dig dit du icke vill.»
 19.  Detta sade han för att giva till känna med hurudan död Petrus
      skulle förhärliga Gud.  Och sedan han hade sagt detta, sade han
      till honom: »Följ mig.»
 20.  När Petrus vände sig om, fick han se att den lärjunge som Jesus
      älskade följde med, densamme som under aftonmåltiden hade lutat
      sig mot hans bröst och frågat honom: »Herre, vilken är det som
      skall förråda dig?»
 21.  Då nu Petrus såg den lärjungen, frågade han Jesus: »Herre, huru
      bliver det då med denne?»
 22.  Jesus svarade honom: »Om jag vill att han skall leva kvar, till
      dess jag kommer, vad kommer det dig vid?  Följ du mig.»
 23.  Så kom det talet ut ibland bröderna, att den lärjungen icke
      skulle dö.  Men Jesus hade icke sagt till honom att han icke
      skulle dö, utan allenast: »Om jag vill att han skall leva kvar,
      till dess jag kommer, vad kommer det dig vid?»
 24.  Det är den lärjungen som vittnar om detta, och som har skrivit
      detta; och vi veta att hans vittnesbörd är sant.

 25.  Ännu mycket annat var det som Jesus gjorde; och om allt detta
      skulle uppskrivas, det ena med det andra, så tror jag att icke
      ens hela världen skulle kunna rymma de böcker som då bleve
      skrivna.
